Справа № 346/6530/25
Провадження № 2/346/884/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

28 травня 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді Третьякової І.В.
за участю секретаря судових засідань Гжибовського А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м.Коломия Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
15.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою в сумі 105484,10 грн., інфляційного збільшення боргу в сумі 3480,97 грн., 3% річних у сумі 2150,13 грн., судові витрати просив покласти на відповідача.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 29.03.2025 ним особисто було передано в борг відповідачу грошові кошти на суму 2000 доларів США. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано письмову розписку від 29.03.2025 із зазначенням умов їх повернення, а саме відповідач зобов`язувався повернути позичені ним кошти до 12.04.2025. 05.04.2025 відповідач попросив позивача надати йому в борг ще 500 доларів США, які зобов`язався повернути разом з раніше позиченою сумою, тобто 12.04.2025, на підтвердження отримання коштів відповідач надав особисту письмову розписку від 05.04.2025. Станом на час звернення з позовом відповідач не повернув позивачу отримані в борг кошти, в сумі 2500 доларів США, тому позивач просить стягнути з відповідача борг за курсом НБУ станом на момент подання позовної заяви, а саме 105484 грн. (2500 дол.*42,1936 грн.). Крім того, з посиланням на вимоги ст..625 ЦК вважає, що відповідач, як боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання має повернути його з урахуванням встановленого індексу інфляції 3480,97 грн. та 3 % річних в сумі 2150,13 грн. 
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.01.2026 року відкрито спрощене провадження у справі.
07.05.2026 року позивач звернувся із заявою про зменшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача 1200 доларів США, у зв`язку із частковим поверненням в березні 2026 року відповідачем суми боргу за договором позики в розмірі 1300 доларів США. Крім того, зазначив, що відпала потреба у стягненні інфляційних витрат в сумі 3480,97 грн., та 3% річних в сумі 2150,13 грн., які він просить не стягувати з відповідача.
В судове засідання позивач не з`явився, подав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити в його відсутності, зменшені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх.
Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, подав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити в його відсутності, зменшені позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 29.03.2025 року ОСОБА_2 власноручно написав та підписав розписку про те, що він отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2000 доларів США, які зобов`язався повернути 12.04.2025 року. 
05.04.2025 року ОСОБА_2 власноручно написав та підписав розписку про те, що ним отримано у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 500 доларів США, які зобов`язався повернути 12.04.2025 року.
Отже, судом встановлено, що між сторонами наявні правовідносини за договорами позики.
У зазначений в розписках строк, а саме 12.04.2025 відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, грошові кошти в сумі 2500 доларів США не повернув позивачу, про що вказує наявність оригіналу розписки позичальника (відповідача) у позивача.
Разом з цим, за твердженням позивача, під час перебування даної справи на розгляді суду відповідач в березні 2026 року повернув йому частину боргу в сумі 1300 доларів США, що стало підставою для зменшення позовних вимог позивачем. 
Отже, відповідач не повернув позивачу частину суми отриманої в борг, а саме 1200 доларів США.
Згідно з ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ст.1046-1047ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.
Цивільний кодексУкраїни не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.
Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.
Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі №500/1755/17.
У ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №201/11388/17, провадження № 61-12383св19, зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.
Відповідно до ст.525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Згідно із ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Аналізуючи долучені позивачем до матеріалів справи розписки, судом встановлено, що розписки написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом.
Сторони дотримались письмової форми договору.
Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору.
Крім того, встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав в повній мірі і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі та в строк, які визначений договором (згідно з розпискою). Сума неповернутого боргу складає 1200 доларів США.
Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами, що відповідає вимогам ч.1 ст.526,ч.1 ст.627 ЦК України. Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16, від 09 листопада 2021 року в справі №320/5115/17 та інших справах).
Пунктом 1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. 
Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач – визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Зміст заяви відповідача свідчить про те, що ОСОБА_2 повністю визнає пред`явлені до нього вимоги та не заперечує щодо стягнення з нього боргу в сум 1200 доларів США.
Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Таким чином, з урахуванням обставин справи та повного визнання відповідачем позову, що не суперечить вимогам законодавства та інтересам сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню щодо стягнення з відповідача боргу в сумі 1200 доларів США.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач, як учасник бойових дій, на підставі ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Виходячи з положень вищевказаних норм, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1331,20 грн. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 533, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.. 3,11,12, 13, 81, 141, 206, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
Позов  ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) борг за розпискою в сумі 1200 (одна тисяча двісті) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок на користь держави, на рахунок: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/ м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; код класифікації: 22030106.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 28.05.2026 року.

Суддя: 	Третьякова І. В.