Справа № 139/262/26 
Провадження № 2/139/201/26

РІШЕННЯ
іменем України

20 травня 2026 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області 
в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В., 
з участю секретаря судових засідань Хонькович Л.І.,

розглянувши в селищі Муровані Курилівці у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН"  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в:
11 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "ВЕРОНА" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за № 2005731 в електронному вигляді та підписано за допомогою електронного підпису. Відповідно до його умов, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. ОСОБА_1 свої фінансові зобов`язання за кредитним договором не виконував.
01 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "ВЕРОНА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН" укладено договір відступлення права вимоги № 1-01/12/2023, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "ВЕРОНА" відступило право вимоги ТОВ "ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН", а останнє набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Представник позивача Пархомчук С.В. через підсистему "Електронний суд" 23 квітня 2026 року звернувся з цим позовом до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 2005731 з ОСОБА_1 у сумі 10503 гривень 50 копійок.
24 квітня 2026 отримано підтвердження про зареєстроване місце проживання відповідача в АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 27 квітня 2026 року (а.с. 12) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
В судове засідання сторони не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом отримання судових повісток-повідомлень в електронному кабінеті 28 квітня 2026 року (а.с. 13, 14).
В силу положень ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. 
Відзиву на позов та заяву із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідач не подав.
За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Тому, з урахуванням положень ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін.
Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з врахуванням наступного:
За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). 
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Судом установлено, що 11 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "ВЕРОНА" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 2005731, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язався надати Позичальникові грошові кошти на умовах терміновості, повернення та платності, в національній валюті України - гривні у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, у розмірі та порядку, встановлених Договором (п. 1.1.), загальний розмір наданого Кредиту складає 3500 гривень (п. 1.2.); строк, на який надається Кредит, складає 29 календарних днів з моменту підписання цього Договору та перерахування (видачі) коштів Позичальнику, а саме: з 11.11.2021 до 09.12.2021 включно (п. 1.3.); процентна ставка за Кредитом становить 1,90 % від суми Кредиту в день, тип процентної ставки – фіксована, проценти за користування кредитом нараховуються на суму Кредиту, а у разі часткового погашення – на непогашену частину (п. 1.4.); орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 24966 процентів річних від загального розміру виданого Кредиту (п. 1.5.); орієнтовна загальна вартість Кредиту становить 5428 гривень 50 копійок (п. 1.6.); Кредитодавець надає Позичальнику Кредит у безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на рахунок банківської платіжної картки Позичальника протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання Договору (п. 2.1.); Позичальник зобов`язується повернути суму отриманого Кредиту, сплатити суму нарахованих процентів за користування Кредитом у строки, визначені в Графіку платежів (п. 4.1.); сторони погодили, що у випадку несплати Позичальником заборгованості за кредитом до запланованої дати повернення кредиту, цей Договір вважатиметься автоматично продовженим (автопролонгованим), а строк користування кредитом – подовженим на наступних умовах (п. 9.4.3.); в період автопролонгації діє підвищена процентна ставка, у розмірі 2,9% від суми Кредиту в день. В даному випадку продовження строку користування кредитом та автоматичне продовження (пролонгація) дії Договору може застосовуватися неодноразово, але не більш ніж на 50 календарних днів в сукупності такої пролонгації (п.п. 9.4.3.2.); укладанням та підписанням цього Договору своїм електронним підписом одноразовим ідентифікатором у порядку, передбаченому ст.ст. 11, 12 Закону України “Про електронну комерцію” Позичальник підтвердив, що перед укладенням цього Договору Позичальник отримав від Кредитодавця інформацію в електронній формі, у тому числі шляхом надання доступу на веб-сайті Товариства, що визначена в частині першій та другій статті 12 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг” та в статті 11 Закону України “Про захист прав споживачів” (п. 10.6).
Кредитний договір № 2005731 від 11 листопада 2021 року підписано електронним підписом Позичальника ОСОБА_1 , відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора G3416, про що свідчить, п. 11 Договору, який містить, в тому числі, прізвище, ім`я та по батькові Позичальника, його РНОКПП, адресу місця реєстрації та проживання, реквізити паспорта, номер телефону, електронну пошту.
Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
У п.п. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.
Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. 
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Щодо виконання ОСОБА_1 зобов`язання за Кредитним договором № 2005731 від 11 листопада 2021 року:
Як зазначено вище та слідує з умов цього Договору, предметом договору є кредит в розмірі 3500 гривень, кредит надається строком на 29 календарних днів з 11.11.2021 до 09.12.2021, процентна ставка фіксована процентна ставка за Кредитом становить 1,90% від суми Кредиту в день.  Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит 09 грудня 2021 року ОСОБА_1 мав повернути 5428 гривень 50 копійок, з яких: 3500 гривень – сума кредиту, а 1928 гривень 50 копійок – проценти за користування кредитом. В той же час, сторони погодили, що у випадку несплати Позичальником заборгованості за кредитом до запланованої дати повернення кредиту, цей Договір вважатиметься автоматично продовженим (автопролонгованим), а строк користування кредитом – подовженим, але не більш ніж на 50 календарних днів.
При цьому, факт отримання ОСОБА_1 кредиту в сумі 3500 гривень підтверджується інформаційною довідкою ТОВ "САНРАЙЗ ФІНАНС" № 1903/2026-3 від 19 березня 2026 року, відповідно до якої було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта 11.11.2021 на суму 3500 гривень, маска картки НОМЕР_1 .
Відповідач відзиву на позов чи будь-яких пояснень, доказів на спростування заяви позивача про існування заборгованості за кредитним договором, який є предметом цього позову, суду не подав. 
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19.
Щодо права ТОВ "ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН" заявляти вимогу до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 2005731 від 11 листопада 2021 року, суд враховує таке:
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 
01 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ВЕРОНА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН" укладено договір відступлення права вимоги № 1-01/12/2023, відповідно до умов якого Кредитор відступає за плату Новому кредитору належні йому права вимоги за Кредитним договором, а Новий кредитор заміняє як сторону – Кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов?язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує Кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором. 
Відповідно до п. 1.2. в дату підписання цього Договору відступлення Прав вимоги Кредитор вважається таким, що відступив, а Новий кредитор таким, що набув усіх прав та обов`язків сторони – Кредитора за кредитним договором. 
Відповідно до витягу Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 1-01/12/2023від 01 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН" набуло Прав вимоги , в тому числі, і за Кредитним договором № 2005731 від 11 листопада 2021 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , в сумі 10503 гривень 50 копійок, з яких: 3500 гривень – сума заборгованості за тілом кредиту, а 7003 гривні 50 копійок - сума заборгованості за відсотками.
Щодо наявності підстав для задоволення заявленого розміру вимог, суд враховує таке:
Позивач заявив вимогу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № 2005731 від 11 листопада 2021 року в сумі в сумі 10503 гривень 50 копійок, з яких: 3500 гривень – сума заборгованості за тілом кредиту, а 7003 гривні 50 копійок - сума заборгованості за відсотками.
Таку позовну вимогу позивач обґрунтовує, зокрема, випискою з особового рахунку за Кредитним договором № 2005731 від 11 листопада 2021 року, вчиненою позивачем (фактором) за період з 11.11.2021– 20.02.2026, з якого можна лише зробити висновок, що сам позивач ніяких нарахувань не вчиняв.
Одним із загальних принципів цивільного процесу є змагальність сторін, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідач не спростував доводів позивача, проти позовних вимог не заперечував. За таких обставин суд прийшов до переконання про доведеність позовних вимог, про їх відповідність вимогам закону та умовам Кредитного договору № 2005731 від 11 листопада 2021 року та про необхідність захисту прав та інтересів позивача у повному об`ємі.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.
Позивач при зверненні до суду з цим позовом сплатив 2662 гривні 40 копійок судового збору (а.с. 6), його вимога задоволена в повному об`ємі, а тому судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають компенсації з відповідача у повному розмірі.
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
У цій справі між ТОВ "ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН" та адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем 09 липня 2025 року було укладено Договір № 09/07/2025 про надання правової допомоги. Відповідно до його умов Клієнт доручає, а адвокат приймає доручення і бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором (п. 1.1.); за цим договором адвокат надає Клієнту наступні види правової допомоги: представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення, зокрема, цивільного судочинства, а також інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; надання правової інформації і роз?яснень з правових питань, правовий супровід діяльності Клієнта (п. 1.2.); вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи з фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 гривень за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги (п. 3.1.); факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат (п. 3.3.); сторони погодили, що клієнтом буде сплачено адвокату гонорар за виконану роботу, протягом 20 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).
20 січня 2026 року між ТОВ "ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН" та адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги № 09/07/2025 від 09.07.2025 про наступне: сторони погодили змінити правової допомоги адвокату (гонорару) та викласти п. 3.1 договору в новій редакції : «3.1 вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи з фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень за одну годину фактично витраченого часу на надання правничої допомоги». У всьому іншому, що не передбачено Додатковою угодою № 1, сторони керуються умовами Договору та чинним законодавством України. 
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Так, відповідно Акту про отримання правової допомоги від 12.05.2026 (а.с. 18) загальна вартість робіт (наданих адвокатом послуг) становить 13000 гривень. Платіжною інструкцією № 2788 від 12.05.2026 (а.с. 20) стороною позивача доведено сплату позивачем ФОП ОСОБА_2 за правничу допомогу згідно рахунку 12.05.2026-61 (зворот а.с. 20) 13 тисяч гривень (а.с. 20).
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141, 142 ЦПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, оскільки цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Таким чином, під час вирішення питання визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з фінансового стану обох сторін, поведінкою сторін під час судового процесу тощо.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v Ukraine), заява № 19336/04, пункт 268).
У рішенні від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (COLIC v. Croatia), заява № 49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними, а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).
ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).
Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);
- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23, 23 січня 2025 року у справі № 369/849/18.
Отже, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
Суд при вирішенні питання відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними. Надаючи оцінку доводам вимоги про стягнення судових витрат на послуги адвоката та наданим на їх підтвердження доказам, суд керується таким:
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».
У цій справі встановлено, що надання правової допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН" здійснює адвокат Пархомчук Сергій Валерійович на підставі договору від 09 липня 2025 року з урахуванням змін, внесених до нього Додатковою угодою від 20 січня 2026 року. 
Як слідує із Акту про отримання правової допомоги від 12.05.2026 (а.с. 18), ТОВ "ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН" отримало від адвоката Пархомчука С.В. необхідну правничу допомогу з приводу стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за кредитним договором № 2005731 у вигляді:
- зустрічі та консультації щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, на що витрачено 1 годину вартістю 2500 гривень;
- складання та подання до суду позовної заяви, на що витрачено 2,5 години часу адвоката, а вартість такої роботи оцінено в 6250 гривень;
- інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу судової справи, на що адвокат витратив 1,5 години свого часу та оцінив свою роботу в 3750 гривень;
- канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції, вартість якої визначено 500 гривень.
Суд вважає, що заявлені до відшкодування витрати в сумі 13000 тисяч гривень не повною мірою відповідають критеріям реальності, неминучості, розумності, пропорційності, визначеним положеннями ст. 141 ЦПК України.
Суд зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17).
Так, у цій справі така правнича послуга як зустріч та консультації з приводу перспектив позову, на яку адвокатом витрачено 1 годину свого часу, не відповідає критерію реальності та розумності, оскільки адвокат з клієнтом ТОВ " ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН" працює на постійній основі, принаймні з початку липня 2025 року, а сама ця послуга є складовою послуги зі складання позовної заяви. Та й сама позовна заява, яка роздрукована на 10 сторінках, містить: одну сторінку з назвами сторін, пів сторінки – перелік додатків, понад 6 сторінок – цитування цивільного і цивільного процесуального законодавства. Тому суд вважає, що для професійного адвоката нема потреби в двох з половиною годинах для складання шаблонного позову до суду. Крім того, суд враховує, що адвокат не збирав будь-яких доказів, не робив будь-яких розрахунків при підготовці цього позову, не ніс матеріальних витрат з роздрукування доказів, відправки позову поштою, оскільки позов подано через підсистему «Електронний суд». Інші клопотання та заяви, моніторинг реєстру, на які, нібито, адвокат витратив півтори години, не конкретизовані ані в позовній заяві, ані в заяві про розподіл судових витрат (а.с. 15-17), вони не подавалися до суду (а сама ця заява фактично аналогічна розділу позовної заяви «щодо відшкодування витрат за подання позовної заяви»), не обґрунтовано, яка потреба була в адвоката у моніторингу ЄДРСР, якщо у справі було лише постановлено ухвалу про відкриття провадження, яка була доставлена до електронного кабінету адвоката.
Також суд враховує, що дана справа є малозначною і розглядається у спрощеному позовному провадженні; ціна заявленого позову – 10503 гривні 50 копійок, а витрати позивача на правову допомогу адвоката заявлено як 13000 гривень, що є непропорційним та необґрунтовано надмірним тягарем для особи відповідача.
З огляду на викладене, з урахуванням критеріїв розумності, реальності, неминучості таких витрат, їх пропорційності до ціни позову, фактично виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд відповідно положень статті 141 ЦПК України дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 тисячі гривень.
Керуючись: ст.ст. 42 і 61 Конституції України, Кредитним договором № 2005731 від 11 листопада 2021 року,  ст.ст. 6, 11, 509, 525, 526, 527, 530, 610, 611, 612, 626, 628, 638, 639, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 275, 279, 354 ЦПК України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН" заборгованість за Кредитним договором № 2005731 від 11 листопада 2021 року в розмірі 10503 гривні 50 копійок та судові витрати в сумі у вигляді сплаченого судового збору 2662 гривень 40 копійок і судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 3000 гривень, а всього 16165 (шістнадцять тисяч сто шістдесят п`ять) гривень 90 копійок.
Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН", юридична адреса: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, буд. 12, нежитлове приміщення 1008, код ЄДРПОУ 44002941.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: _________________