ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/34975/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркет-КР», Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року (суддя 1-ї інстанції Боженко Н.В.) в адміністративній справі №160/34975/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркет-КР» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
09.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Продмаркет-КР» звернулось до суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі – відповідач-1), Державної податкової служби України (далі – відповідач-2), в якому просило суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 13261325/45120998 від 11.09.2025 р про відмову в реєстрації податкової накладної № 740 від 30.04.2025 р, у загальній сумі з ПДВ- 227134,60 грн в т.ч ПДВ - 37855,78 грн;
- визнати протиправним та скасувати Рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 13257766/45120998 від 10.09.2025 р. про відмову в реєстрації податкової накладної № 508 від 30.11.2024 р., виписану на суму 86985,92 грн в т.ч ПДВ 14497,65грн.;
- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОДМАРКЕТ-КР», код ЄДР 45120998, № 740 від 30.04.2025 року, №508 від 30.11.2024 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її фактичного подання.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року позов задоволено. 
23 лютого 2026 року представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, яка обґрунтована необхідністю розподілу судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року вищевказану заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркет-КР» задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркет-КР» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень (три тисячі гривень 00 копійок).
Позивачем та відповідачем-1 на вказане додаткове рішення суду першої інстанції подані апеляційні скарги.
Позивач в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача-1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що суд першої інстанції, визнавши витрати на професійну правничу допомогу документально підтвердженими та пов`язаними з розглядом справи, без належного мотивування зменшив їх розмір із 20 000 грн до 3 000 грн. На думку скаржника, суд не навів конкретних критеріїв та розрахунку такого зменшення, чим фактично втрутився у договірні відносини між клієнтом та адвокатом і вийшов за межі наданої йому дискреції. Позивач зазначає, що розмір витрат визначений договором про надання правничої допомоги, додатковою угодою та актом виконаних робіт, які підтверджують обсяг наданих послуг і фактично понесені витрати. Посилання суду на типовість спору є необґрунтованим, оскільки справа потребувала аналізу конкретних господарських операцій, доказів та підготовки процесуальних документів. Крім того, скаржник вважає, що безпідставне зменшення витрат на правничу допомогу суперечить принципам повного відшкодування понесених витрат, справедливості та ефективного судового захисту, а також не відповідає практиці ЄСПЛ щодо реального та ефективного відшкодування судових витрат.
Відповідач-1 в апеляційній скарзі також зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення, яким ким у задоволенні заяви відмовити повністю.
Апеляційна скарга відповідача-1 обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Скаржник зазначає, що спір щодо реєстрації податкових накладних є справою незначної складності, розглядався у порядку спрощеного письмового провадження без проведення судових засідань та не потребував значних витрат часу на підготовку процесуальних документів. Крім того, відповідач вказує на відсутність належних доказів понесення витрат, зокрема рахунку на оплату, платіжних документів, детального опису виконаних адвокатом робіт та розрахунку витраченого часу. Також, на думку скаржника, акт виконаних робіт не містить належної конкретизації наданих послуг та не підтверджує виконання всіх дій, передбачених договором про надання правничої допомоги. З огляду на наведене, контролюючий орган вважає, що заявлена сума витрат не відповідає критеріям співмірності, розумності та обґрунтованості, встановленим статтею 134 КАС України, є завищеною з огляду на характер спору, обсяг виконаної роботи та наявність сталої судової практики у цій категорії справ, а тому взагалі не підлягає відшкодуванню.
Відповідачами подані відзиви на апеляційну скаргу позивача, в яких просять відмовити у її задоволенні.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача-1 не скористався.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що у позові позивачем зокрема заявлено вимогу про розподіл судових витрат у тому числі на правничу допомогу.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу Товариством з обмеженою відповідальністю «Продмаркет-КР» надано до суду: 
1) Договір про надання правової допомоги від 01.11.2025 року №2101 (далі – Договір);
2) Акт від 11.12.2025 року №2 до Договору №2101 (далі – Акт).
Договором погоджено надання позивачу правничої допомоги щодо оскарження спірних в даній справі рішень відповідача.
Актом зафіксовано надання позивачу наступних послуг:
1) надання правової консультації та оцінка доказів у справі, визначення стратегії захисту порушеного права замовника – 1 година, 2000 грн (з розрахунку 1 година/2000 грн).
2) написання, оформлення адміністративного позову та складання інших процесуальних документів у справі №160/34975/25 – 6 годин, 18000,00 грн (з розрахунку 1 год/3000 грн).
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача-1 витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00грн враховував критерій реальності витрат, розумності розміру, співмірності, тощо.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
У постанові від 28.04.2021 у справі №640/3098/20 Верховний Суд зазначив, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи повинен надати докази щодо обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), здійснених витрат та їх вартості, яка сплачена або підлягає сплаті.
Крім того, у постанові від 07.05.2020 у справі №320/3271/19 Верховний Суд вказав, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати їх співмірність зі складністю справи, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони та іншими обставинами. Розмір витрат на правничу допомогу не повинен бути явно завищеним, а тому суд вправі обмежити суму їх відшкодування, виходячи з критерію розумної необхідності таких витрат у конкретній справі.
Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Надаючи оцінку співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн критеріям, визначеним частиною п`ятою статті 134 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх неспівмірність складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт та значенню справи для сторони.
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що дана справа за характером спірних правовідносин, предметом доказування та складом учасників належить до справ незначної складності, а її розгляд здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання. 
Колегія суддів відхиляє доводи представника позивача щодо помилковості висновку суду про типовість спору, оскільки сама по собі наявність декількох господарських операцій та податкових накладних не свідчить про підвищену складність справи. 
Незважаючи на індивідуальні фактичні обставини у даній справі, спірні правовідносини охоплюються усталеною категорією спорів щодо оскарження рішень про відмову в реєстрації податкових накладних, правове регулювання яких є сталим, а відповідні підходи до їх вирішення неодноразово сформульовані Верховним Судом. При цьому підготовка позовної заяви із належною структурою, обґрунтуванням та посиланням на норми права і судову практику є звичайною складовою професійної діяльності адвоката та сама по собі не свідчить про виняткову складність справи чи безумовну співмірність заявлених до відшкодування витрат.
В контексті наведених в апеляційній скарзі доводів представника позивача, суд апеляційної інстанції також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17, відповідно до якої відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, та не повинно перетворюватися на додаткове джерело доходу.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив обсяг фактично наданих адвокатом послуг та дійшов обґрунтованого висновку про зменшення заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн, що з урахуванням заперечень відповідачів відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та співмірності. При цьому доводи відповідача-1 з приводу того, що позивачем до позовної заяви не додано з передбачених статтею 134 КАС України документів, а присуджені судом витрати на правову допомогу є не співмірними зі складністю справи, обсягом робіт та витраченим часом є необґрунтованими.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування додаткового рішення у даній справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, –

УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркет-КР», Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року в адміністративній справі №160/34975/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 24 червня 2026 року. 

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак