308/6823/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.05.2026           м. Ужгород
Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шепетко І.О., ознайомившись із матеріалами справи, які надійшли із ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, місце народження: м. Київ, Київська область, місце проживання фактичне: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , особу встановлено на підставі паспорта посвідчення офіцера НОМЕР_1 , місце служби і посада: офіцер групи планування штабу військової частини НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 , -
- за ч. 2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - 

в с т а н о в и в:
З протоколу про вчинення адміністративного правопорушення ЛВУ №113 від 06.05.2026 встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду офіцера групи планування штабк військової частини НОМЕР_2 , тобто, старший лейтенант ОСОБА_1 призначений командиром зведеної роти військової частини НОМЕР_2 за своїми військовим званням та посадою призначено відповідальним за кімнати зберігання зброї, обліку, видачі та приймання стрілецької зброї та боєприпасів.
З протоколу вбачається, що 30.04.2026 року у військовій частині НОМЕР_2 , розташованій у АДРЕСА_2 , під час проведення перевірки організації обліку, зберігання та видачі стрілецької зброї і боєприпасів було виявлено порушення вимог щодо обладнання та функціонування кімнат зберігання зброї.
Зокрема встановлено відсутність належного функціонування електрозвукової, світлової та пожежної сигналізації, несправність джерел безперебійного живлення, порушення вимог до обладнання дверей кімнат зберігання зброї, неналежний стан первинних засобів пожежогасіння, а також інші порушення вимог щодо забезпечення збереження зброї та боєприпасів.
Вказані порушення були допущені старшим лейтенантом ОСОБА_1 , який, перебуваючи відповідальним за організацію обліку, видачі, приймання та зберігання стрілецької зброї і боєприпасів, неналежним чином виконував покладені на нього службові обов`язки, чим порушив вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та відповідних інструкцій щодо організації зберігання зброї та боєприпасів.
Так, старший лейтенант  ОСОБА_1 , під час дії особливого періоду, що настав з моменту введення воєнного стану в Україні, проходячи військову службу та будучи відповідальним за кімнати зберігання зброї, обліку, видачі та приймання стрілецької зброї та боєприпасів, всупереч вимогам статей 5, 7, 9, 11, 16, 58, 59, 111, 112, 144, 145, 146, 147, 197 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-5 Дисциплінарного Статут Збройних Сил України, Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.06.2005 №359, не належним чином не організував зберігання стрілецької зброї та боєприпасів у військовій частині НОМЕР_2 , чим здійснив недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду. Дії  ОСОБА_1  кваліфіковані за ч.2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , у судовому засіданні з наданими суду матеріалами та обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, не погодився та пояснив, що наказ від 17.04.2026 про призначення його відповідальним за організацію зберігання зброї та боєприпасів належним чином йому не доводився.
Також зазначив, що порушення, виявлені під час перевірки, зокрема щодо стану охоронної, пожежної сигналізації, обладнання дверей та забезпечення кімнат зберігання зброї відповідними технічними засобами, не входили дойого службових обов`язків.
Крім того, ОСОБА_1 пояснив, що на момент призначення його відповідальним за кімнати зберігання зброї він не був ознайомлений з актом приймання-передачі, фактичний стан кімнат зберігання зброї йому не передавався, а тому вважає безпідставним покладення на нього відповідальності за виявлені недоліки.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався.
У такий спосіб, з моменту видання первинного Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2023 року Про введення воєнного стану в України» на території України почав діяти режим воєнного стану (особливий період), який триває і до теперішнього часу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 172-13 КУпАП під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов?язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов' язків, або виконують такі обов?язки за спеціальним дорученням повноважного командування. 
Статтями 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовим статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов?язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів. 
Згідно вимог ст.ст. 5, 7 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з дим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Вимоги цього Статуту зобов?язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець. Внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири.
Статей 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що на військовослужбовців покладаються обов`язки, що визначаються статутами та порадниками Збройних Сил України.
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зазначено, що військовослужбовці зобов?язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, відлано служити Українському народові, сумлінно чесно виконувати військовий обов?язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов?язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що кожний військовослужбовець зобов?язаний виконувати службові обов?язки, ЩО визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов?язки визначаються статутами ЗС України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. 
Статтею 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою зокрема за військову дисципліну за ну трішній порядок, стан і збереження бойової та кремо техніки, пального і матеріальних засобів довіреної йому військової частини (підрозділу). 
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, закони У країни, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) зобов?язаний, зокрема: знати стан справ у дорученій йому військовій частині (у підрозділі), бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині ( у підрозділі), вміло керувати військовою частиною (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об?єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові); встановлювати у військовій частині (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, виконання інших військових обов?язків.
Статтею 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, командир роти (корабля 4 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства. 
Статтею 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир роти (корабля 4 рангу) зобов?язаний: підтримувати особовий склад роти (корабля), озброєння, бойову та іншу техніку в постійній бойовій готовності; досконало знати і вміло володіти всіма видами зброї і техніки роти, правильно їх зберігати, використовувати та особисто перевіряти їх наявність, утримання та бойову готовність, проводити планові та позапланові (раптові) перевірки наявності та стану озброєння, босприпасів, бойової та іншої техніки, пально-мастильних матеріалів та майна роти; стежити за утриманям і правильною експлуатацією всіх приміщень, відведених для роти, за чистотою ділянки території, закріпленої за ротою (на кораблі - оглядати жилі та службові приміщення, постійно стежити за станом корпусу корабля), а також за проведенням заходів пожежної безпеки у роті (на кораблі); організовувати своєчасне одержання, правильну експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки, казарменого інвентарю, речового, технічного та іншого майна роти (корабля), перевіряти не менше ніж один раз на місяць їх наявність, стан та облік (командирові корабля - не менше ніж один раз на місяць робити огляд корабля, його озброєння, боєприпасів, технічних засобів і здійснювати щоденний обхід корабля). Результати огляду озброєння, боєприпасів та техніки записувати до книги огляду (перевірки) озброєння, техніки та боєприпасів (додаток 11 до цього Статуту).
Статті 144-147 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, У підрозділах (на кораблях) стрілецька зброя, в тому числі навчальна, та боєприпаси до неї зберігаються у кімнаті для зберігання зброї з металевими гратами на вікнах, з чарунками не більше ніж 150 х 150 мм і з діаметром грат не менше ніж 10 міліметрів. 
Кімната має бути обладнана електрозвуковою і світловою сигналізацією, яка має працювати і у разі відключення промислової електромережі, з прихованим виводом сигнальних пристроїв до чергового частини. 
У кімнаті для зберігання зброї вивішується опис матеріальних засобів, де зазначається кількість ставниць, шаф, ящиків, стендів та іншого майна, що зберігається у цій кімнаті, а також інвентарні номери шаф і номер печатки, якою їх запечатують. 
На кожну ставницю (шафу, ящик) прикріплюється ярлик із зазначенням підрозділу, військового звання, прізвища та ініціалів відповідальної особи, номера ставниці (шафи, ящика) та номера печатки, якою їх запечатують. 
У разі зберігання в одній кімнаті зброї та боєприпасів з кількох підрозділів наказом по військовій частині призначається відповідальний за порядок розміщення, збереження й цілісність зброї та боєприпасів, який підписує опис майна в 
АДРЕСА_3 для зберігання зброї має цілодобово перебувати під охороною осіб добового наряду. 
У ставниці (шафі, ящику) вивішується опис із зазначенням виду та кількості зброї, яка тут зберігається. Біля кожного гнізда ставниці (шафи) повинен бути ярлик із зазначенням виду, номера зброї, військового звання, прізвища та ініціалів особи, за якою вона закріплена. 
Усі описи, що знаходяться в кімнаті для зберігання зброї, у ставницях, шафах і яшиках, підписуються командиром роти. 
Стаття 191 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командири дрозділів, начальники служб, майстерень, цехів, клубів, лабораторій та інших об?єктів довідають за виконання вимог пожежної безпеки в підпорядкованих їм підрозділах, службах, на об?єктах та за справний стан засобів пожежогасіння. 
Статтею 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою зокрема за військову дисципліну; за внутрішній порядок, стан і збереження бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів довіреної йому військової частини (підрозділу).
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів 
Відповідно до статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) зобов?язаний, зокрема: знати стан справ у дорученій йому військовій частині (у підрозділі), бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням а серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об?єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові); встановлювати у військовій частині (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати 4 приклад дисциплінованості, неухильного виконання законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини (підрозділу) та інших осіб під час обов?язків. роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, виконання інших військових обов`язків.
До суду, в якості доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП надано протокол про адміністративне правопорушення серії ЛВУ №113 про військове адміністративне правопорушення від 06.05.2026, пояснення солдата ОСОБА_2 від 06.05.2026, пояснення майора ОСОБА_3 від 06.05.2026, витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 25.12.2025 №441 дск, копія наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 17.04.2026 №92 та інші матеріали справи, 
Суд дослідивши матеріали про адміністративне правопорушення, приходить до наступних висновків.
Так, відповідно до змісту вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкримінується те, що він порушив вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів та своїх функціональних обов`язків, чим спричинив не належне зберігання стрілецької зброї та боєприпасів, внаслідок чого було виявлено ряд порушень, зокрема, в кімнаті зберігання зброї (далі - К33) чергового військової частини НОМЕР_2 : 
- електрозвукова та світлова сигналізація не забезпечені можливістю безперебійної роботи у разі відключення промислової електромережі (джерело безперебійного живлення відсутнє); 
- зовнішні двері КЗ3, які виготовлені з горючих матеріалів не забезпечені оглядовим вікном розміром НОМЕР_4 мм, та не забезпечені двома внутрішніми замками; 
- пожежна сигналізації встановлена проте не справна; 
- світлова сигналізація (світлове табло або електрична лампа) перед входом несправні; 
- первині засоби пожежогасіння (ВП-5) потребують технічного обслуговування (перезарядки);
- електричний світильник в К33 не закритий суцільним ковпаком або протиударною сіткою не забезпечений. 
В Кз3 зведеної роти військової частини НОМЕР_2 : 
- електрозвукова та світлова сигналізація не забезпечені можливістю безперебійної роботи у разі відключення промислової електромережі (джерело безперебійного живлення в наявності проте не справне); 
- перевірка наявності та укомплектованості зброєю та боєприпасами не проводиться систематично (книга перевірки не представлена); 
- джерела безперебійного живлення встановлені на дерев?яному ящику, окремі елементи електромережі прокладені по горючій основі; 
- пожежна сигналізація в К33 відсутня; 
- зовнішні двері КЗ3, які виготовлені з горючих матріалів не забезпечені оглядовим вікном розміром 100х100 мм, та не забезпечені двома внутрішніми замками; 
- електричний світильник в К33 не закритий суцільним ковпаком або протиударною сіткою не забезпечений; 
- первині засоби пожежогасіння (ВП-5) потребують технічного обслуговування (перезарядки).
Суд зазначає, що у службовій картці відсутні відомості про те, що саме ОСОБА_1 , а не інші посадові особи допустили порушення зазначених норм.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до наказу Міністерста оборони України командира військової частини НОМЕР_2 № 441дск від 25.12.2025 про організацію служби військ і бойового навчання у 2026 навчальному році, відповідальним за облік, зберігання та видачу зброї і боєприпасів є ОСОБА_1 .
При цьому, у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений із вказаним наказом про покладення на нього відповідних обов`язків. Також матеріали справи не містять акту приймання-передачі кімнат зберігання зброї, документації, технічного стану приміщень, засобів сигналізації, пожежогасіння та іншого майна, що унеможливлює встановлення факту прийняття ним зазначених об`єктів у відповідальному стані. Також судом враховується те, що ОСОБА_1 до проведення перевірки нетривалий час перебував на відповідній посаді, а саме з 17.04.2026. В матеріалах справи відсутні належні докази передання відповідної кімнати зберігання зброї під відповідальність ОСОБА_1 із зазначенням стану такого майна та належного функціонування.
Крім того, із наданих матеріалів не вбачається, що саме до функціональних обов`язків ОСОБА_1 входило забезпечення технічного стану пожежної сигналізації, облаштування дверей кімнат зберігання зброї, встановлення або ремонт джерел безперебійного живлення, електромережі, освітлення та інших технічних засобів, несправність яких зафіксована перевіркою.
В наданому на підтвердження наказі №92 від 17.04.2026 зазначається про забезпечення суворого дотримання вимог інструкцій щодо зберігання та обліку зброї, ведення Книги обліку зброї та боєприпасів, не допущення до КЗЗ сторнніх осіб, перевірка наявності та технічного стану зброї в строки, визначені внутрішньом порядком та іншими керівними документами. В той же час жодного зобов`язання щодо утримання належного стану та технічного функціонування кімнати зброї не зазначено. 
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-15 КУпАП, полягає у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби, що виражається у невиконанні або неналежному виконанні службових обов`язків.
Разом з тим, при встановленні недбалого ставлення до військової служби необхідно з`ясувати, чи була особа зобов`язана виконувати ті дії, невиконання яких ставиться їй у провину, а також чи мала вона реальну можливість їх виконати.
Однак матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що саме ОСОБА_1 допустив виявлені порушення, або що зазначені порушення виникли внаслідок неналежного виконання ним службових обов`язків.
Також суд, бере до уваги пояснення ОСОБА_1 в яких зазначено, що відповідно до статей 111-112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир роти відповідає за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та майна роти, а також за внутрішній порядок і дотримання заходів пожежної безпеки. Разом з тим, вказані норми не покладають на нього обов`язків щодо технічного обслуговування електромереж, сигналізації чи інженерного обладнання приміщень.
Відповідно до статей 310-312 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, черговий роти відповідає за збереження зброї, перевірку засобів сигналізації, пожежогасіння та охоронної сигналізації кімнати зберігання зброї.
Згідно статей 270-280 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, черговий частини відповідає за контроль пожежної безпеки, справність технічних засобів пожежогасіння та внутрішній порядок у військовій частині.
Відповідно до наказу МОУ №448, квартирно-експлуатаційна служба (КЕВ/КЕЧ) відповідає за технічний стан приміщень, електромереж, охоронної та пожежної сигналізації, ремонт приміщень та інженерне забезпечення.
Суд також зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та достатніми доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
За таких обставин суд приходить до висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно, поза розумним сумнівом, доводили факт недбалого ставлення до військової служби в умовах воєнного стану військовослужбовцем ОСОБА_1 , суду не надано.
Виниклі сумніви щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, суд тлумачить на користь останнього та приходить до висновку щодо недоведеності існування складу та події адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загально правовому і процесуальному значеннях. Як загально-правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне правоположення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і ЄСПЛ, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Відповідно ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Відповідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватися «згідно із законом».
У п.44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
На переконання суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.
Оскільки матеріали справи не містять будь-яких даних, які б доводили поза розумним сумнівом протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність ОСОБА_1 , вчинену ним за обставин, зазначених у згаданому протоколі, суд приходить до висновку про недоведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, а тому на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, справа відносно нього підлягає закриттю.
Враховуючи, що провадження у вказаній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю складу, вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, судовий збір, передбачений нормою ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись 62, 68, 129 Конституції України, ст. 7, 8, 221, 245, 251, 266, 283, 284, 287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-15 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя         І.О. Шепетко