ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2026 м. Дніпро Справа № 904/11028/15 (904/4164/25)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Фещенко Ю.В. (доповідач),
суддів: Золотарьової Я.С., Мартинюка С.В.,

за участю секретаря судового засідання Янкіної Г.Д.

та представників: 

від скаржника (позивача): Носенко Т.С. (в режимі відеоконференції);
від відповідача: не з`явився;
від третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" Носенко Тетяни Сергіївни 

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 (ухвалене суддею Первушиним Ю.Ю. у м. Дніпрі, повне рішення складене 23.02.2026) у справі № 904/11028/15 (904/4164/25)

за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" (с. Надеждівка, Дніпропетровська область) Носенко Тетяни Сергіївни (м. Київ)
до ОСОБА_1 (с. Золота Поляна, Криворізький район, Дніпропетровська область); 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 (с. Золота Поляна, Криворізький район, Дніпропетровська область) 
про визнання недійсними трудових договорів та змін до них

в межах справи № 904/11028/15

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" (село Надеждівка, Дніпропетровська область)

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" Носенко Тетяна Сергіївна звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просила суд:
- визнати недійсним трудовий контракт, укладений 24.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" та ОСОБА_1 ; 
- визнати недійсним трудовий контракт, укладений 19.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" та ОСОБА_1 , який оформлений протоколом № 5/1 від 19.04.2025 загальних зборів ТОВ "Мік"; 
- визнати недійсним Наказ № 5/1 від 19.04.2025, виданий Товариством обмеженою відповідальністю "Мік" про переведення ОСОБА_1 на посаду технічного директора; 
- визнати недійсним рішення від 01.08.2016, оформлене Протоколом № 13 від 01.08.2016 загальних зборів ТОВ "Мік". 
Позовні вимоги обґрунтовані наступним:
- арбітражний керуючий Носенко Т.С., під час виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Мік", встановила відомості про існування рішень місцевого суду щодо стягнення з ТОВ "Мік" на користь ОСОБА_1 заборгованості з невиплаченої заробітної плати, а саме: рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі № 177/546/15-ц від 14.04.2015 - за трудовим контрактом від 24.05.2014, та рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі №177/1242/15-ц від 09.07.2015 - за трудовим контрактом від 24.05.2014;
- на думку ліквідатора ТОВ "Мік" викладені обставини є суперечливими між собою, вказують на ознаки фраудаторних правочинів, адже укладені між боржником і його засновником, як заінтересованою особою, з метою впливу на формування та розподіл ліквідаційної маси банкрута, шляхом створення умов для першочергового погашення грошових зобов`язань перед засновником боржника на шкоду іншим кредиторам. Ці правочини не були спрямовані на реальне виконання трудових обов`язків за такими договорами, а тому дають всі підстави сумніватися у їх реальному виконанні. Натомість вказане свідчить про наявність іншої прихованої мети у вчиненні таких правочинів: штучно збільшити кредиторську заборгованість у боржника, чим змінити пропорційність розподілу ліквідаційної маси та ввести до складу кредиторів пов`язану з боржником особу із перевагою в черговості погашення вимог кредиторів на шкоду іншим кредиторам;
- керуючись приписами статті 42 Кодексу України з питань банкрутства та статті 3 Цивільного кодексу України, ліквідатор ТОВ "Мік" наполягала на застосуванні доктрини фраудаторності правочинів до трудових правовідносин між ТОВ "Мік" та ОСОБА_1 ;
- з урахуванням заяви позивача про зміну предмету позову від 09.11.2025 ліквідатор ТОВ "Мік" просила суд: 
1) визнати недійними трудовий контракт, укладений 24.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" та ОСОБА_1 ; 
2) визнати недійними договір від 19.04.2014 про внесення змін, укладений між ОСОБА_1 та Товариством обмеженою відповідальністю "Мік", який оформлений Наказом № 5/1 від 19.04.2014 про переведення ОСОБА_1 на посаду технічного директора на підставі рішення від 19.04.2014, оформленого Протоколом № 5/1 від 19.04.2014 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік";
3) визнати недійним договір від 01.08.2016 про внесення змін, укладений між ОСОБА_1 та Товариством обмеженою відповідальністю "Мік" на підставі рішення від 01.08.2016, оформленого Протоколом № 13 від 01.08.2016 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" про збільшення окладу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі №904/11028/15 (904/4164/25)
- позов задоволено частково;
- визнано недійсним трудовий договір від 01.08.2016, укладений між ОСОБА_1 та Товариством обмеженою відповідальністю "Мік", на підставі рішення від 01.08.2016, оформленого Протоколом № 13 від 01.08.2016 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік", про внесення змін в частині збільшення місячного окладу ОСОБА_1 до розміру 5 250 умовних одиниць в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України;
- в іншій частині позовних вимог про визнання недійсними трудового контракту, укладеного 24.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" та ОСОБА_1 , та договору від 19.04.2014 про внесення змін в укладений між ОСОБА_1 та Товариством обмеженою відповідальністю "Мік" контракт, який оформлений Наказом № 5/1 від 19.04.2014 про переведення ОСОБА_1 на посаду технічного директора на підставі рішення від 19.04.2014, оформленого Протоколом № 5/1 від 19.04.2014 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" - відмовлено;
- стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" витрати зі сплати судового збору у сумі 4 844 грн 80 коп.
Рішення обґрунтоване наступним: 
- у трудовій книжці НОМЕР_1 зафіксовано, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 працював у ТОВ "Мік" на різних посадах: з 01.04.2001 по 02.07.2002 - на посаді заступника директора; з 02.07.2002 по 19.04.2014 - на посаді керівника філії; з 19.04.2014 по 28.11.2024 - на посаді технічного директора ТОВ "Мік"; з 28.11.2024 - на посаді керівника ТОВ "Мік";
- протоколом загальних зборів ТОВ "Мік" № 5/1 від 19.04.2014 визначено, що місячний оклад ОСОБА_1 складає 3 500 у мовних одиниць у гривневому еквіваленті та прив`язано його до долара США по курсу Національного банку України на день подання розрахунку по заробітній платні;
- Протоколом загальних зборів ТОВ "МІК" № 13 від 01.08.2016 прийнято рішення збільшити місячний оклад ОСОБА_1 до розміру 5 250 умовних одиниць у гривневому еквіваленті по курсу НБУ;
- Протоколом № 12/1 загальних зборів учасників ТОВ "Мік" від 23.10.2024 прийнято рішення призначити директором ТОВ "Мік" ОСОБА_1 ;
- Наказом № 6 по ТОВ "Мік" від 28.11.2024 ОСОБА_1 прийняв рішення приступити до виконання обов`язків директора ТОВ "Мік"; оклад ОСОБА_1 залишено згідно зі штатним розкладом незмінним зі збереженням всіх зобов`язань; 
- матеріали справи містять копію штатного розкладу, затвердженого директором ТОВ "Мік" ОСОБА_3 10.12.2014. Згідно зі штатним розкладом від 10.12.2014 оклад директора та директора з виробництва встановлюється згідно з рішенням засновників;
- крім наведеного, трудові відносини між ТОВ "Мік" та ОСОБА_1 були оформлені трудовим контрактом. На доведення даного факту позивач надав копії матеріалів витребуваних від Криворізького районного суду Дніпропетровської області;
- ОСОБА_1 є одним із двох учасників ТОВ "Мік" та має статус заінтересованої особи стосовно боржника. Крім того, відповідач тривалий час працював на керівних посадах боржника та мав усвідомлювати фінансовий та економічний стан підприємства;
- на стадії розпорядження майном боржника у справі № 904/11028/15 про банкрутство ТОВ "Мік" розпорядником майна ТОВ "Мік" ОСОБА_4 долучено до матеріалів справи Звіт про результати проведеного аналізу фінансової, господарської та інвестиційної діяльності, а також аналіз на предмет виявлення ознак фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства. Аналіз фінансово-господарського стану боржника проводився за період - за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство та з врахуванням поточного стану підприємства (враховуючи актуальний поточний розмір активів та пасивів боржника). На підставі аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "Мік", обчислення коефіцієнтів та показників, які характеризують фінансово-господарську діяльність ТОВ "Мік" розпорядником майна боржника було зроблено висновки про те, що: - відсутні ознаки фіктивного банкрутства ТОВ "Мік"; - відсутні ознаки дій з доведення до банкрутства ТОВ "Мік"; - відсутні ознаки дій з приховування банкрутства ТОВ "Мік"; - присутні ознаки втрати платоспроможності ТОВ "Мік"; - задоволення визнаних судом вимог кредиторів можливе шляхом застосування ліквідаційної процедури;
- оцінюючи обставини справи, суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_1 , будучи учасником ТОВ "Мік", тривалий час особисто працював на підприємстві. Встановлення посадового окладу ОСОБА_1 у розмірі 3 500 умовних одиниць в гривневому еквіваленті відносно долару США по курсу НБУ на день подання розрахунку відбулось у 2014 році. Тобто майже за два роки до відкриття провадження у справі № 904/11028/15. Як вказує аналіз фінансово-господарської діяльності боржника стан ТОВ "Мік" з початку 2014 року характеризувався ознаками надкритичної неплатоспроможності. Проте, на думку суду, даний фактор не може бути беззаперечним доказом недобросовісної поведінки відповідача у 2014 році та доказом навмисного фіктивного збільшення кредиторської заборгованості першої черги. В подальшому, після відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Мік" 27.01.2016, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на загальних зборах учасників ТОВ "Мік" 01.08.2016 було прийнято рішення про збільшення місячного окладу ОСОБА_1 до розміру 5 250 умовних одиниць в гривневому еквіваленті до курсу Національного Банку України. Таким чином, під час процедури банкрутства ТОВ "Мік" учасники товариства на власний розсуд вирішили значно збільшити розмір заробітної платні засновника боржника як технічного директора ТОВ "Мік". Дане рішення було прийнято безпосередньо за участю ОСОБА_1 ;
- суд звертає увагу, що заборгованість ТОВ "Мік" перед ОСОБА_1 з виплати заробітної плати за період з червня 2014 року по лютий 2015 року в розмірі 384 130 грн 52 коп. та з 01.03.2015 по 01.05.2015 стягнута рішеннями Криворізького районного суду Дніпропетровської області, не була виплачена. Відповідно до відомостей, викладених ОСОБА_1 у позовній заяві від 16.04.2025 (справа № 904/11028/15 (904/1845/25)), заробітна плата не виплачувалася з 01.05.2015 по 01.04.2025. Наведені відомості вказують на те, що відповідач, приймаючи рішення 01.08.2016 про збільшення місячного окладу з 3 500 до 5 250 умовних одиниць, усвідомлював наявність заборгованості, повинен був розуміти відповідні наслідки своїх дій у вигляді збільшення фінансового навантаження на боржника. Відповідні обставини викликають у суду обґрунтовані сумніви з приводу добросовісності дії відповідача, а доводи позивача в цій частині є обґрунтованими;
- договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним;
- з огляду на наведене, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог про визнання недійсним трудового договору від 01.08.2016 про внесення змін, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством обмеженою відповідальністю "Мік" на підставі рішення від 01.08.2016, оформленого Протоколом № 13 від 01.08.2016 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік", у частині збільшення місячного окладу ОСОБА_1 до розміру 5 250 умовних одиниць у гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України. В іншій частині - позов задоволенню не підлягає.

Не погодившись з вказаним рішенням, ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" ОСОБА_4 звернулась до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" з апеляційною скаргою (вх. № суду 49271 від 17.03.2026), в якій просить:
- скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області 23.02.2026 у справі № 904/11028/15 (904/4164/25) у частині відмови у позові; 
- ухвалити нове рішенням, яким позов задовольнити та визнати недійсним трудовий контракт, укладений 24.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" та ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір від 19.04.2014 про внесення змін, укладений між ОСОБА_1 та Товариством обмеженою відповідальністю "Мік", оформлений Наказом № 5/1 від 19.04.2014 про переведення ОСОБА_1 на посаду технічного директора на підставі рішення від 19.04.2014, оформленого Протоколом № 5/1 від 19.04.2014 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік".
Апеляційна скарга обґрунтована наступними обставинами:
- до визнання ТОВ "Мік" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури ОСОБА_1 16.04.2025 подав до ТОВ "Мік" позовну заяву про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01.05.2025 по 01.04.2025, яка складає 14 491 325 грн 62 коп. (справа № 904/11028/15 (904/1845/25)) та надав документи на підтвердження своєї позиції. Згідно з документами у справі № 904/11028/15 (904/1845/25) існують трудові договори між ТОВ "Мік" та ОСОБА_1 про прийняття його на одну й ту ж посаду технічного директора ТОВ "Мік" та про встановлення йому, як технічному директору ТОВ "Мік", окладів, які оформлені у вигляді: 1) Наказу № 5/1 від 19.04.2014, яким відповідача переведено на посаду технічного директора з 19.04.2014; 2) Протоколу № 5/1 загальних зборів ТОВ "Мік" від 19.04.2014, яким відповідача прийнято на посаду технічного директора з 21.04.2014 з окладом 3 500 доларів США; 3) Протоколу № 13 загальних зборів ТОВ "Мік" від 01.08.2016, яким відповідачу збільшено оклад до 5 250 доларів США; 4) Трудового контракту від 24.05.2014, укладеного між ТОВ "Мік" та ОСОБА_1 ;
- скаржник вважає вказані договори суперечливими між собою та недійсними, оскільки вони містять ознаки фраудаторних правочинів, адже укладені між боржником і його засновником як заінтересованою особою, з метою впливу на формування та розподіл ліквідаційної маси банкрута шляхом створення умов для першочергового погашення грошових зобов`язань перед засновником боржника на шкоду іншим кредиторам;
- на переконання скаржника ці правочини не були спрямовані на реальне виконання трудових обов`язків за такими договорами, а тому дають всі підстави сумніватися у їх реальному виконанні;
- рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі №177/546/15-ц від 14.04.2015 встановлено, що згідно з Трудовим контрактом від 24.05.2014, укладеним між ТОВ "Мік" в особі ОСОБА_3 , який діяв на підставі статуту ТОВ "Мік", та позивачем, останній був прийнятий на роботу до ТОВ "Мік" на посаду технічного директора на термін з 01.06.2014 по 01.06.2019 з посадовим окладом в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 01 число місяця, що слідує за місяцем оплати, 3 500,00 доларів США, відповідно до пункту 16 "а" контракту. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі № 177/1242/15-ц від 09.07.2015 встановлено, що 24.05.2014 укладений Трудовий контракт між ТОВ "Мік" в особі ОСОБА_3 , який являється директором товариства, та ОСОБА_1 щодо прийняття останнього на посаду технічного директора. Тобто, з вказаних рішень вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий на посаду технічного директора з 01.06.2014 на підставі Трудового контракту від 24.05.2014, згадки про Протокол від 19.04.2014 та Наказ від 19.04.2014 не має, тобто він прийнятий на посаду не з 19.04.2014, а з 01.06.2014;
- як убачається з податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплачено) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, відповідачу нараховано: 
1) за І квартал 2013 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 08.05.2013 – керівник ОСОБА_2 ): дохід (п/н 327) в розмірі 22 208 грн 02 коп., ознака доходу "101" – заробітна плата; 
2) за ІІ квартал 2013 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 08.08.2013 – керівник ОСОБА_2 ): дохід (п/н 320) в розмірі 6 391 грн 50 коп., ознака доходу "101" – заробітна плата. Звільнено з роботи 02.04.2013; 
3) за ІІІ квартал 2013 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 05.11.2013 – керівник Меркулова О.А.): дохід (п/н 301) в розмірі 330 645 грн 15 коп., ознака доходу "157" – дохід ФОП; 
4) за ІV квартал 2013 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 06.02.2014 – керівник Меркулова О.А.): дохід (п/н 356) в розмірі 533 576 грн 84 коп., ознака доходу "157" – дохід ФОП; 
5) за І квартал 2014 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 08.05.2014 – керівник Меркулова О.А.): дохід (п/н 244) в розмірі 1 377 654 грн 70 коп., ознака доходу "157" – дохід ФОП;
6) за ІІ квартал 2014 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 06.08.2014 – керівник ОСОБА_3 ): дохід (п/н 146) в розмірі 670 119 грн 86 коп., ознака доходу "157" – дохід ФОП; 
7) уточнююча за ІІ квартал 2014 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 16.09.2015 – керівник ОСОБА_3 ): нараховано дохід (п/н 1) в розмірі 52 300 грн 00 коп., ознака доходу "101" – заробітна плата. Прийнято на роботу 02.06.2014 – не виплачено; 
8) за ІІІ квартал 2014 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 10.11.2014 – керівник ОСОБА_3 ): дохід (п/н 78) в розмірі 147 000 грн 00 коп., ознака доходу "157" – дохід ФОП; 
9) уточнююча за ІІІ квартал 2014 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 16.09.2015 – керівник ОСОБА_3 ): дохід (п/н 3) в розмірі 172 000 грн 00 коп., ознака доходу "101" – заробітна плата – не виплачено; 
10) за ІV квартал 2014 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 08.02.2015– керівник ОСОБА_3 ): відповідач відсутній;
11) уточнююча за ІV квартал 2014 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 16.09.2015 – керівник ОСОБА_3 ): дохід (п/н 3) в розмірі 195 500 грн 00 коп., ознака доходу "101" – заробітна плата, не виплачено; 
12) за І квартал 2015 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 12.05.2015 – керівник ОСОБА_3 ): дохід (п/н 25) в розмірі 304 400 грн 00 коп., ознака доходу "101" – заробітна плата, не виплачено; 
13) за ІІ квартал 2015 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 01.08.2015 – керівник ОСОБА_3 ): дохід (п/н 10) в розмірі 306 000 грн 00 коп., ознака доходу "101" – заробітна плата, не виплачено; 
14) за ІІІ квартал 2015 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 09.11.2015 – керівник ОСОБА_3 ): дохід (п/н 11) в розмірі 275 300 грн 00 коп., ознака доходу "101" – заробітна плата, не виплачено; 
15) за ІV квартал 2015 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 02.02.2016 – керівник ОСОБА_3 ): Відповідачу нараховано дохід (п/н 9) в розмірі 245 600 грн 00 коп., ознака доходу "101" – заробітна плата – не виплачено; 
16) за І квартал 2016 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 05.05.2016 – керівник ОСОБА_3 ): дохід (п/н 6) в розмірі 274 400 грн 00 коп., ознака доходу "101" – заробітна плата, не виплачено; 
17) за ІІ квартал 2016 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 19.07.2016 – керівник ОСОБА_3 ): дохід (п/н 3) в розмірі 263 265 грн 00 коп., ознака доходу "101" – заробітна плата – не виплачено; 
18) за ІІІ квартал 2016 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 07.11.2016 – керівник ОСОБА_3 ): дохід (п/н 3) в розмірі 357 400 грн 00 коп., ознака доходу "101" – заробітна плата, не виплачено; 
19) за ІV квартал 2016 року (форма № 1 ДФ) (дата подання 02.02.2017 – керівник ОСОБА_3 ): дохід (п/н 3) в розмірі 411 000 грн 00 коп., ознака доходу "101" – заробітна плата, не виплачено; 
20) далі нарахування здійснювалося згідно з встановленими трудовим контрактом та протоколами окладами;
- за доводами скаржника, враховуючи звітність та дату подання уточненої звітності, вбачається, що 02.04.2013 між ТОВ "Мік" та відповідачем було припинено трудові відносини, 16.09.2015 у звітності з`являється запис, що відповідач прийнятий на роботу 02.06.2014, а дані про нарахування йому заробітної плати вперше було відображено 12.05.2015 у звітності за І квартал 2015 року. З цього слідує, що трудові відносини між ТОВ "Мік" та відповідачем не були розпочаті ні в квітні 2014 року (протокол № 5/1 від 19.04.2014 та Наказ № 5/1 від 19.04.2014), ні в червні 2014 року (трудовий контракт від 24.05.2014), також трудові відносини були відсутні в період з 03.04.2013 до 01.06.2014, тому ТОВ "Мік" не могло перевести відповідача з 19.04.2014 на посаду технічного директора Наказом № 5/1 від 19.04.2014, який суперечить і текстом, і датою вступу на посаду технічного директора як Трудовому контракту від 24.05.2014, так і Протоколу № 5/1 від 19.04.2014;
- ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2025 у справі №904/11028/15 визнано заінтересованими особами стосовно боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" - Товариство з обмеженою відповідальністю "В.К.Натхнення"; ОСОБА_5 ; ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Артур";
- боржник, від імені якого діяли засновники ТОВ "Мік" ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також директор ОСОБА_3 , який взяв на себе зобов`язання з виплати заробітної плати засновнику ТОВ "Мік" ОСОБА_1 , і є заінтересованою особою стосовно боржника в розумінні статті 1 Кодексу України з питань банкрутства, створили умови для першочергового погашення зобов`язань перед засновником ТОВ "Мік" у разі реалізації майнових активів боржника. У поєднанні з необґрунтованою реалізацією трудових договорів, засновники та боржник діяли на шкоду іншим кредиторам, позбавивши їх права на справедливе розподілення ліквідаційної маси банкрута. Доказом вказаного є також те, що з червня 2014 року ТОВ "Мік" не здійснювало виплату ОСОБА_1 заробітної плати і почало нараховувати заробітну плату "задніми числами", що підтверджується уточненою звітністю, у розмірах, які економічно не виправдані, враховуючи посаду;
- у звітності за ІІ квартал 2013 року (форма № 1 ДФ), яка подана керівником ОСОБА_2 08.08.2013, вказано що відповідач звільнений з роботи 02.04.2013, тобто його останній день на роботі 02.04.2013, та з 03.04.2013 він вже не мав трудових відносин з ТОВ "Мік". В подальшому йому нараховувався дохід по коду "157". Відсутність запису у трудовій книжці, яка знаходиться не у ТОВ "Мік", а на руках у самого відповідача, лише підтверджує фактичну відсутність трудових відносин і підтверджує те, що договори є фраудаторними. Крім того, додатково слід зауважити, що 08.08.2013 вже були арештовані кошти на всіх банківських рахунках ТОВ "Мік" на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/6113/13, і вони так і не були розблоковані; 
- суд має врахувати, що під час розгляду в Криворізькому районному суді Дніпропетровської області позовів про стягнення з ТОВ "Мік" на користь відповідача заборгованості по заробітній платі, відповідач обґрунтовував свої трудові відносини саме трудовим контрактом і що він був прийнятий на роботу саме на підставі трудового контракту, що узгоджується зі звітністю, де вказано про його звільнення саме 02.04.2013, тому Наказ про переведення від 19.04.2014 є сумнівним і суд зобов`язаний надати оцінку доказам про сумнівність існування трудових відносин в період до укладення трудового контракту та, відповідно, визначеної в ньому дати прийняття на роботу;
- запис в трудовій книжці - це як наслідок укладення трудового договору, тобто є похідною дією, а тому відсутність в ній запису про звільнення не спростовує вимоги про визнання недійсними трудових договорів. Трудовий договір, як і будь-який інший правочин, є недійсним з моменту його укладення, а тому не створює ніяких наслідків. Скаржник звертає увагу суду на штатний розклад, доданий до позовної заяви, в якому не має схожих окладів, отже трудові договори мають всі ознаки фраудаторності, тому що саме по членам сім`ї Меркулових вносилися уточнення до звітності в частині розміру заробітної плати. Заробітна плата у звітності за І квартал 2013 року досить маленька, порівняно з тією, яку було йому ніби-то встановлено, як стверджує відповідач, без мети завдавати шкоди боржнику та кредиторам;
- скаржник зазначає, що підтвердженням того, що договори укладені на шкоду як кредиторам так і боржнику, є те, що ні податки, ні єдині внески ТОВ "Мік" не сплачувало ні 2014 року, ні 2015 році, ні 2016 році, коли ОСОБА_1 було піднято розмір заробітної плати. Тобто сам факт несплати обов`язкових платежів та не виплати нікому заробітної плати (підтверджується доданою звітністю) є ще одним з важливих доказів укладення договорів на шкоду боржнику та кредиторам;
- з урахуванням викладеного скаржник вважає, що вимоги про визнання недійсним трудового контракту, укладеного 24.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" та ОСОБА_1 , та про визнання недійсним договору від 19.04.2014 про внесення змін, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством обмеженою відповідальністю "Мік", який оформлений Наказом № 5/1 від 19.04.2014 про переведення ОСОБА_1 на посаду технічного директора на підставі рішення від 19.04.2014, оформленого Протоколом № 5/1 від 19.04.2014 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік", підлягають задоволенню також, як такі що є недійсними;
- крім того, відповідач стверджує, що трудовий контракт від 24.05.2014 взагалі не укладав, при цьому суд не надав оцінку цій обставині, а також не надав оцінку тому, що згідно зі звітністю до 01.06.2014 у ОСОБА_1 взагалі не було трудових відносин з ТОВ "Мік", тому він і не міг бути переведений на посаду технічного директора.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Фещенко Ю.В. (доповідач), суддів - Золотарьової Я.С., Мартинюка С.В.
Апеляційну скаргу було подано без додержання вимог, встановлених статтею 258 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2026 апеляційну скаргу було залишено без руху та скаржнику надано строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Від скаржника за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. № суду 4373/26 від 07.04.2026) щодо усунення недоліків апеляційної скарги.
Враховуючи вказане, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2026 відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 06.05.2026.
У судове засідання 06.05.2026 з`явився ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" (скаржник); представники відповідача та третьої особи у вказане засідання не з`явилися, причин нез`явлення не повідомили, будь-яких клопотань до суду від вказаних учасників справи не надходило. При цьому судом встановлено, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. 
У судовому засіданні 06.05.2026 ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" просила апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області 23.02.2026 у справі № 904/11028/15 (904/4164/25) у частині відмови у позові; ухвалити нове рішенням, яким позов задовольнити та визнати недійсним трудовий контракт, укладений 24.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" та ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір від 19.04.2014 про внесення змін, укладений між ОСОБА_1 та Товариством обмеженою відповідальністю "Мік", оформлений Наказом № 5/1 від 19.04.2014 про переведення ОСОБА_1 на посаду технічного директора на підставі рішення від 19.04.2014, оформленого Протоколом № 5/1 від 19.04.2014 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік".
Перед стадією "Судові дебати" апеляційний господарський суд вважав за необхідне оголосити перерву у судовому засіданні. 
Враховуючи вказане, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.05.2026 у судовому засіданні було оголошено перерву до 20.05.2026.

Від відповідача до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" надійшли письмові пояснення (вх. № суду 6217/26 від 13.05.2026), в яких він просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у даній справі - без змін, посилаючись на таке:
- ОСОБА_1 був переведений на посаду технічного директора, про що є запис у його трудовій книжці відповідно до протоколу Загальних зборів ТОВ "Мік" №5/1 від 19.04.2014, оскільки таке переведення повинно бути розглянуте на загальних зборах відповідно до Статуту ТОВ "Мік", оскільки, посада технічного директора відносилася до посад керівників;
- записів в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 не було, як не було відповідного наказу про звільнення, оскільки ніхто з попередніх керівників ТОВ "Мік", розпорядників майна ТОВ "Мік" у тому числі і ОСОБА_4 , не виносили наказу про звільнення ОСОБА_1 , під час стадії розпорядження майном;
- відповідач виконував свої посадові обов`язки відповідно до Посадової інструкції технічного директора від 19.04.2014, яка досліджувалася судом під час огляду оригіналів документів в судовому засіданні 25.05.2025 у справі № 904/11028/15 (904/1845/25) за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Мік" по стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати;
- ліквідатор просить суд визнати недійсним трудовий контракт від 24.05.2014, укладений між ТОВ "Мік" та ОСОБА_1 , проте не долучає його до позовної заяви, до того ж відповідач ніколи не мав примірника цього трудового контракту. Ще у травні 2014 року колишній (на той час діючий) директор ТОВ "Мік" ОСОБА_3 запровадив для більшості працівників укладення трудових контрактів, на підставі яких він ставив додаткові завдання, зокрема такі завдання були поставлені і ОСОБА_1 , чим додавав додаткові повноваження, що стосувалися недопущення розкрадання майна ТОВ "Мік", оскільки в той час відбувалися рейдерські захоплення на підприємстві. Документи, на підставі яких ОСОБА_1 був переведений на посаду технічного директора не містили і не містять ознак фраудаторних правочинів, так як на той час ніхто не ставив питання про ліквідацію чи визнання банкрутом ТОВ "Мік", в той час засновники та працюючі працівники намагалися зробити все для збереження підприємства, ОСОБА_6 на той час був лише заінтересований, як засновник у збереженні підприємства, яке ще не було в стані припинення;
- апеляційна скарга не містить належних та допустимих доказів, які б свідчили про неправильне встановлення судом обставин справи або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права. Крім того, за доводами   ОСОБА_1 , ліквідатор фактично ставить під сумнів правовідносини, які: тривалий час визнавалися самим боржником; оформлювалися відповідними наказами та корпоративними рішеннями; підтверджувалися записами трудової книжки; були предметом судового дослідження ще у судових справах 2015 року; були предметом оцінки Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/11028/15 (904/1845/25). Викладене, на думку ОСОБА_1 , свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

У судове засідання 20.05.2026 з`явився ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" (скаржник); представники відповідача та третьої особи у вказане засідання не з`явилися, причин нез`явлення не повідомили, будь-яких клопотань до суду від вказаних учасників справи не надходило. 
Також судом встановлено, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, а саме: шляхом направлення ухвали суду від 06.05.2026 позивачу, відповідачу та третій особі до їх Електронних кабінетів в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучені Довідки про доставку електронного листа, згідно з якими ухвала суду від 06.05.2026 доставлена до Електронних кабінетів позивача,відповідача та третьої особи - 07.05.2026 до 17 години (з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала вважається врученою 07.05.2026).
Апеляційним господарським судом враховано, що відповідно до частини 4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Судом відзначено, що у даному випадку всі учасники справи отримали ухвалу суду від 06.05.2026 завчасно; підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені Господарським процесуальним кодексом України, відсутні.
Враховуючи те, що явка представників учасників справи в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, всі учасники справи були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для їх розгляду по суті, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у призначеному судовому засіданні. 
Під час розгляду апеляційної скарги судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що апеляційним господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції під час апеляційного провадження.
У судовому засіданні 20.05.2026, відповідно до статей 240, 283 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, а також правильність застосування норм матеріального права, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Господарським судом Дніпропетровської області розглядається справа № 904/11028/15 про визнання банкрутом ТОВ "Мік". 
В межах даної справи судом було встановлено, що засновниками/учасниками банкрута є ОСОБА_1 із часткою 50% статутного капіталу та ОСОБА_2 із часткою 50% статутного капіталу товариства.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2025 у справі №904/11028/15 визнано заінтересованими особами стосовно боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" - Товариство з обмеженою відповідальністю "В.К.Натхнення"; ОСОБА_5 ; ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Артур".
Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2025 у справі №904/11028/15 визнано ТОВ "Мік" банкрутом; відкрито щодо ТОВ "Мік" ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором ТОВ "Мік" арбітражну керуючу Носенко Тетяну Сергіївну.
16.04.2025, до визнання ТОВ "Мік" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, ОСОБА_1 подав до ТОВ "Мік" позовну заяву про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01.05.2025 по 01.04.2025, яка складає 14 491 325 грн 62 коп. (справа № 904/11028/15 (904/1845/25)). 
На підтвердження трудових відносин ліквідатором надано у справу: копію трудової книжки; Наказ № 5/1 від 19.04.2025, яким відповідача переведено на посаду технічного директора з 19.04.2014; Протокол № 5/1 загальних зборів ТОВ "Мік" від 19.04.2014, яким відповідача прийнято на посаду технічного директора з 21.04.2014 з окладом 3 500 доларів США; Протокол № 13 загальних зборів ТОВ "Мік" від 01.08.2016, яким відповідачу збільшено оклад до 5 250 доларів США; Протокол 12/1 загальних зборів учасників ТОВ "Мік" від 23.10.2024, посвідчений 24.10.2024 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою І.І.; Наказ № 6 від 28.11.2024 про вступ на посаду директора ТОВ "Мік".
Крім того, арбітражний керуючий Носенко Т.С. під час виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Мік" встановила відомості про існування рішень місцевого суду щодо стягнення з ТОВ "Мік" на користь ОСОБА_1 заборгованості з невиплаченої заробітної плати, а саме: рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі №177/546/15-ц від 14.04.2015 за трудовим контрактом від 24.05.2014, та рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі № 177/1242/15-ц від 09.07.2015 за трудовим контрактом від 24.05.2014.
На думку арбітражного керуючого ТОВ "Мік" викладені обставини є суперечливими між собою, вказують на ознаки фраудаторних правочинів, адже укладені між боржником і його засновником як заінтересованою особою з метою впливу на формування та розподіл ліквідаційної маси банкрута шляхом створення умов для першочергового погашення грошових зобов`язань перед засновником боржника на шкоду іншим кредиторам. Ці правочини не були спрямовані на реальне виконання трудових обов`язків за такими договорами, а тому дають всі підстави сумніватися у їх реальному виконанні. На думку арбітражного керуючого, вказане свідчить про наявність іншої прихованої мети у вчиненні таких правочинів: штучно збільшити кредиторську заборгованість у боржника, чим змінити пропорційність розподілу ліквідаційної маси та ввести до складу кредиторів пов`язану з боржником особу із перевагою в черговості погашення вимог кредиторів на шкоду іншим кредиторам.
В обґрунтування своїх тверджень арбітражний керуючий Носенко Т.С. звертала увагу суду на наступне.
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі №177/546/15-ц від 14.04.2015 встановлено, що згідно з трудовим контрактом від 24.05.2014, укладеного між ТОВ "Мік" в особі ОСОБА_3 , який діяв на підставі статуту ТОВ "Мік", та позивачем, останній був прийнятий на роботу до ТОВ "Мік" на посаду технічного директора на термін з 01.06.2014 по 01.06.2019 з посадовим окладом в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 01 число місяця, що слідує за місяцем оплати 3 500,00 доларам США, відповідно до пункту 16 "а" контракту.
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі №177/1242/15-ц від 09.07.2015 встановлено, що 24.05.2014 укладений трудовий контракт між ТОВ "Мік" в особі ОСОБА_3 , який являється директором, та ОСОБА_1 щодо прийняття на посаду технічного директора.
З наведеного арбітражний керуючий Носенко Т.С. виснувала, що ОСОБА_1 прийнятий на посаду технічного директора з 01.06.2014 на підставі трудового контракту від 24.05.2014, згадки про Протокол від 19.04.2014 та Наказу від 19.04.2014 немає, тобто він прийнятий на посаду не з 19.04.2014, а з 01.06.2014.
Додатково арбітражний керуючий Носенко Т.С. проаналізувала звітність сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого доходу ТОВ "Мік", копії яких додала до матеріалів справи. Враховуючи звітність та дату подання уточненої звітності, вбачається, що 02.04.2013 між ТОВ "Мік" та відповідачем було припинено трудові відносини. 16.09.2015 у звітності з`являється запис, що відповідач прийнятий на роботу 02.06.2014, а дані про нарахування йому заробітної плати вперше було відображено 12.05.2015 у звітності за І квартал 2015 року, яка подана 12.05.2015. З цього, на думку арбітражного керуючого, слідує, що трудові відносини між ТОВ "Мік" та відповідачем не були розпочаті ні в квітні 2014 року (Протокол № 5/1 від 19.04.2014), ні в червні 2014 року (трудовий контракт від 24.05.2014). Також трудові відносини були відсутні в період з 03.04.2013 до 01.06.2014, тому ТОВ "Мік" не могло перевести відповідача з 19.04.2014 на посаду технічного директора Наказом № 5/1 від 19.04.2014, який суперечить і текстом, і датою вступу на посаду технічного директора як трудовому контракту від 24.05.2014, так і Протоколу № 5/1 від 19.04.2014. Фактично з червня 2014 року ТОВ "Мік" не здійснювало виплату ОСОБА_1 заробітної плати. 
Також позивач, як ліквідатор ТОВ "Мік", зазначала, що результати проведеного аналізу господарської діяльності ТОВ "Мік" від 14.02.2025 та його відповідних показників, розрахованих за період 01.01.2014 - 31.12.2018, свідчать про наступне:
1) протягом періоду 2014 - 2018 роки діяльність ТОВ "Мік" була збитковою. Так, в 2014 році підприємство отримало збиток в розмірі 7 413,0 тис. грн., в 2017 році компанія отримала збиток в розмірі 8 520,0 тис. грн., в 2018 році результатом діяльності був збиток в розмірі 8 908,1 тис. грн.. Починаючи з 2015 року ТОВ "Мік" не отримувало жодних доходів від своєї діяльності, що свідчить про її фактичне припинення;
2) ТОВ "Мік" протягом всього досліджуваного періоду мало ознаки стійкої неплатоспроможності: станом на початок 2014 року та станом на кінець 2018 року показник поточної платоспроможності мав від`ємне значення (-27 916,0) тис. грн. та (-57 103,2) тис. грн. відповідно;
3) коефіцієнт абсолютної ліквідності (грошової платоспроможності), значення якого не повинно бути менше >0,2 з тенденцією до збільшення, у ТОВ "Мік" станом на 01.01.2014 був рівний 0,03 та 0,0 станом на 31.12.2018 та є критично меншим рекомендованого значення та безумовно говорить про те, що товариство не може погасити будь-яку частину своїх боргів негайно;
4) сума власних обігових засобів (чистий оборотний капітал), сума яких не повинна бути менше нуля, у ТОВ "Мік" продовж періоду 2014 - 2018 роки мала від`ємне значення з тенденцію до зменшення: станом на 01.01.2014 року (-8 051,0) тис. грн.; станом на 31.12.2018 (-53 326,0) тис. грн. Даний факт свідчить про те, що станом на 31.12.2018 у компанії було недостатньо коштів для забезпечення безперебійної діяльності за рахунок постійних фінансових ресурсів, наслідком чого була втрата ліквідності та фінансової стійкості;
5) коефіцієнт покриття ТОВ "Мік" зменшився від значення 0,57 станом на початок 2014 року до значення 0,07 станом на кінець 2018 року, що свідчить про відсутність власних оборотних засобів для здійснення операційної діяльності, а також ТОВ "Мік" з 2014 року не отримувало прибутку, відповідно фінансовий стан ТОВ "Мік" з початку 2014 року характеризувався ознаками надкритичної неплатоспроможності.
За змістом письмових пояснень від 04.09.2025 ліквідатор ТОВ "Мік", серед іншого, звертала увагу суду на те, що ні податки, ні єдині внески ТОВ "Мік" не сплачувало ні 2014 року, ні 2015 році, ні 2016, коли ОСОБА_1 було піднято розмір заробітної плати.
Ліквідатор ТОВ "Мік" (позивач) вважає дії ОСОБА_1 та керівництва ТОВ "Мік" такими, що мають ознаки недобросовісної поведінки та направлені на створення умов для першочергового погашення вказаних зобов`язань перед засновником ТОВ "Мік" у разі реалізації майнових активів Боржника. У поєднанні з необґрунтованою реалізацією трудових договорів засновники та Боржник діяли на шкоду іншим кредиторам, позбавивши їх права на справедливе розподілення ліквідаційної маси банкрута.
З огляду на наведене, керуючись приписами статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства та статті 3 Цивільного кодексу України, ліквідатор ТОВ "Мік" наполягала на застосуванні доктрини фраудаторності правочинів до трудових правовідносин між ТОВ "Мік" та ОСОБА_1 .
З урахуванням заяви позивача про зміну предмета позову від 09.11.2025 ліквідатор ТОВ "Мік" просила суд:
1) визнати недійними трудовий контракт, укладений 24.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" та ОСОБА_1 ; 
2) визнати недійними договір від 19.04.2014 про внесення змін, укладений між ОСОБА_1 та Товариством обмеженою відповідальністю "Мік", який оформлений Наказом № 5/1 від 19.04.2014 про переведення ОСОБА_1 на посаду технічного директора на підставі рішення від 19.04.2014, оформленого Протоколом № 5/1 від 19.04.2014 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік";
3) визнати недійним договір від 01.08.2016 про внесення змін, укладений між ОСОБА_1 та Товариством обмеженою відповідальністю "Мік" на підставі рішення від 01.08.2016, оформленого Протоколом № 13 від 01.08.2016 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" про збільшення окладу.
Відповідач проти позову заперечував повністю та навів наступні доводи.
ОСОБА_1 був переведений на посаду технічного директора, про що є запис у його трудовій книжці, відповідно до Протоколу Загальних зборів ТОВ "Мік" №5/1 від 19.04.2014, так як переведення на зазначену посаду підлягало розгляду на загальних зборах відповідно до Статуту ТОВ "Мік", оскільки, посада технічного директора відносилася до посад керівників. Записів в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 не було, як не було відповідного наказу про звільнення, оскільки ніхто з попередніх керівників ТОВ "Мік", розпорядників майна ТОВ "Мік". в тому числі і ОСОБА_4 , не виносили наказу про звільнення ОСОБА_1 під час стадії розпорядження майном. ОСОБА_1 виконував свої посадові обов`язки відповідно до Посадової інструкції технічного директора від 19.04.2014, яка досліджувалася судом під час огляду оригіналів документів в судовому засіданні 25.05.2025 у справі № 904/11028/15 (904/1845/25) за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Мік" по стягнення нарахованої. але не виплаченої, заробітної плати. Відповідач ніколи не мав примірника трудового контракту від 24.05.2014. Ще в травні 2014 року колишній (на той час діючий) директор ТОВ "Мік" ОСОБА_3 запровадив для більшості працівників укладення трудових контрактів, на підставі яких він ставив додаткові завдання, зокрема такі завдання були поставлені і ОСОБА_1 , чим додавав додаткові повноваження, що стосувалися недопущення розкрадання майна ТОВ "Мік", оскільки в той час відбувалися рейдерські захоплення на підприємстві тощо. Документи, на підставі яких ОСОБА_1 був переведений на посаду технічного директора, не містили і не містять ознак фраудаторних правочинів, так як на той час ніхто не ставив питання про ліквідацію чи визнання банкрутом ТОВ "Мік", в цей час засновники та працюючі працівники намагалися зробити все для збереження підприємства, ОСОБА_6 на той час був лише заінтересований, як засновник у збереженні підприємства, яке ще не було в стані припинення. ОСОБА_1 був прийнятий на роботу реально згідно з записами у трудовій книжці з 19.04.2014, а не з 01.06.2014 і працював по 01.06.2019, так як записів про звільнення зі посади технічного директора не було. Згідно з трудовою книжкою відповідача, він був прийнятим на роботу 01.04.2001 на посаду заступника директора ТОВ "Мік", а 19.04.1014 переведений на посаду технічного директора, тому безпідставним є твердження позивача, що трудові відносини були відсутні в період з 03.04.2013 до 01.06.2014, тому ТОВ "Мік" не могло перевести відповідача з 19.04.2014 на посаду технічного директора. Крім наведеного, відповідач заперечував проти посилань ліквідатора до відомостей відображених у податкових звітностях за формою 1-ДІ, оскільки, відповідач не мав відношення до наведеної звітності, у 2014-2015 роках відбувалося рейдерське захоплення підприємства, звітність подавалася колишнім директором ОСОБА_3 , засновники не контролювали цей момент так як займалися питанням збереження підприємства. Згідно з трудовою книжкою відповідача, він був прийнятим на роботу 01.04.2001 на посаду заступника директора ТОВ "Мік", а 19.04.1014 переведений на посаду технічного директора, тому безпідставним є твердження позивача, що трудові відносини були відсутні в період з 03.04.2013 до 01.06.2014, тому ТОВ "Мік" не могло перевести відповідача з 19.04.2014 на посаду технічного директора. На думку відповідача, твердження позивача, що ТОВ "Мік" нараховувало ОСОБА_1 заробітну плату "задніми числами" є безпідставними, а застосування статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства до трудових відносин є необґрунтованим та порушує трудові права відповідача.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд виходить з наступного.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина 3 статті 21 Кодексу законів про працю України).
Верховний Суд у постанові від 22.05.2019 у справі № 757/49315/16-ц наголосив на тому, що відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України України предметом трудового договору (контракту) є праця (трудова функція) особи, яка є об`єктом саме трудових правовідносин, які повною мірою врегульовані трудовим законодавством (зокрема статтями 3, 7, 9, 91, 44 Кодексу законів про працю України), тому положення Цивільного кодексу України (зокрема статей 203, 215) щодо умов дійсності правочину та правових наслідків недійсності правочину не підлягають застосуванню для регулювання суспільних відносин, які виникають у зв`язку з укладенням трудового договору (контракту). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі № 6-530цс15.
В постанові від 22.02.2024 у справі № 916/3619/19(916/959/23) Верховний Суд дійшов наступних висновків: проаналізувавши наведені норми трудового, цивільного законодавства, а також законодавства про банкрутство у їх системному взаємозв`язку, Верховний Суд вбачає, що Кодекс законів про працю України, врегульовуючи трудові правовідносини, пов`язані з укладенням трудового договору (контракту) як угоди між працівником і роботодавцем, зокрема щодо захисту прав працівника від порушення з боку роботодавця при укладенні трудового договору (контракту), водночас, не містить правового регулювання правовідносин між таким роботодавцем як боржником у справі про банкрутство та його кредиторами, до яких належать також і працівники. Натомість наведені правовідносини врегульовані Кодексом України з процедур банкрутства, який є спеціальним законом, що встановлює, зокрема, умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів.
Велика Палата Верховного Суду у своїй практиці допускає кваліфікацію правочину як фраудаторного, зокрема, як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та зловживаючи правом (статті 3, 13 Цивільного кодексу України) і така практика є усталеною.
Так, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина 2 статті 13 Цивільного кодексу України).
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина 3 статті 13 Цивільного кодексу України).
Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина 3 статті 13, частина 3 статті 16 Цивільного кодексу України не суперечать частині 2 статті 58 Конституції України. У цьому Рішенні вказано: "Оцінюючи домірність припису частини 3 статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини 1 статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині 3 статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку.
Здійснюючи право власності, зокрема шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними.
У зв`язку з тим, що частина 3 статті 13 та частина 3 статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)".
Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.
Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:
- особа (особи) "використала / використали право на зло";
- наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах із цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувати);
- враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Правочин, що вчиняється з метою завдати шкоди кредитору і який досягає цієї мети, є фраудаторним.
Правочин не має вчинятись з метою заподіяти зло (тобто здійснити зловживання правом) і втілювати цей намір.
Такий правочин має кваліфікуватись судами як фраудаторний та, за наявності відповідної позовної вимоги, має бути визнаний недійсним.
Проте у силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній.
Поняття фраудаторності правочинів знайшло своє відображення в постановах Великої Палати Верховного Суду.
Так, у постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 (провадження № 12-60гс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
У Цивільному кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.
Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій.
Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова / неринкова), наявність / відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 02.06.2021 у справі №904/7905/16 (пункт 155).
Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій під час задоволення вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.
Укладення фраудаторних правочинів є характерним для боржників у процедурах банкрутства, позаяк неплатоспроможність боржника означає ситуацію, коли не вистачає коштів для задоволення всіх вимог кредиторів і, діючи недобросовісно, боржник намагається створити переваги для задоволення вимог "дружнього" кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам, порушивши встановлену законом черговість або пропорційність задоволення вимог окремого класу кредиторів.
Задоволення боржником вимог окремого кредитора поза межами конкурсної процедури банкрутства з використанням пов`язаних (або непов`язаних) із боржником осіб підтверджує неправомірну і недобросовісну мету боржника щодо створення йому преференції у виконанні зобов`язань та порушення імперативно встановленої у банкрутстві черговості задоволення вимог певних класів кредиторів боржника.
Отже, правочини за участю боржника, які допомагають реалізувати цю мету, мають ознаки фраудаторності, незалежно від того, чи такий правочин є двостороннім (одностороннім) чи багатостороннім (у якому буде задіяно низку учасників, об`єднаних єдиною неправомірною метою). Для класифікації правочину як фраудаторного має значення фактична участь боржника у ньому як одного з учасників вольових дій, направлених на виведення майна боржника з метою незадоволення вимог одного або декількох його кредиторів у легальній судовій процедурі.
Відтак перед судом постає завдання за наслідком оцінки обставин справи встановити взаємопов`язаність дій учасників оспорюваного правочину, направлену на досягнення єдиної недобросовісної мети - вивести майно (грошові кошти) боржника поза межі єдиної процедури банкрутства цього боржника для унеможливлення задоволення вимог визнаного у процедурі банкрутства кредитора (кредиторів) за рахунок такого активу з дотриманням правил процедури банкрутства.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 наголосила, що у разі якщо багатосторонній правочин учинено за участю боржника з недобросовісною метою виведення його активів (майна) зі складу ліквідаційної маси для задоволення вимог окремого кредитора поза межами процедури банкрутства, такий правочин може бути визнаний недійсним (фраудаторним) як із підстав, передбачених статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства, так і відповідно до статей 3, 13 Цивільного кодексу України.
Так, у постанові від 18.12.2024 у справі № 916/379/23 Велика Палата Верховного Суду, кваліфікуючи правочин як фраудаторний і визначаючи правові підстави для визнання його недійсним, застосовувала норми пункту 6 частини 1 статті 3, частин 1 - 4 статті 13, частини 1 статті 203 та частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України.
Отже, можна дійти висновку, що нормативна підстава для кваліфікації правочину як фраудаторного і визнання його недійсним за статтями 3, 13 Цивільного кодексу України (всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом) є достатньою.
Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд у кожній конкретній справі, виходячи із встановлених обставин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 916/379/23, провадження № 12-22гс24).
Як було зазначено вище, приватноправовий інструментарій (як в договірних, так і в позадоговірних відносинах) має використовуватись особами добросовісно, не зловживаючи правом. Зокрема, такий інструментарій не може використовуватись особою на шкоду іншим учасникам правовідносин.
Натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспоренні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 Цивільного кодексу України), не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав.
Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення, зокрема, унеможливлюється звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.02.2026 у справі 910/6654/24 (провадження № 12-28гс25) виснувала, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 Цивільного кодексу України).
Водночас у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц Велика Палата Верховного Суду погодилася з тим, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України) та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 Цивільного кодексу України, так і інша, наприклад підстава, передбачена статтею 228 Цивільного кодексу України.
Слід звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.02.2026 у справі 910/6654/24 (провадження № 12-28гс25) відступила від свого висновку, сформульованого в постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16, шляхом його такої конкретизації: позивач, який не був стороною оспорюваного правочину, вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 Цивільного кодексу України).
Таким чином, позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 Цивільного кодексу України).
Як було зазначено вище, правочин не має вчинятись з метою заподіяти зло (тобто здійснити зловживання правом) і втілювати цей намір.
Крім того, у постанові від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24 Велика палата Верховного Суду також зазначила таке:
- учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій під час задоволення вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів (пункт 111 постанови); 
- укладення фраудаторних правочинів є характерним для боржників у процедурах банкрутства, позаяк неплатоспроможність боржника означає ситуацію, коли не вистачає коштів для задоволення всіх вимог кредиторів і, діючи недобросовісно, боржник намагається створити переваги для задоволення вимог "дружнього" кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам, порушивши встановлену законом черговість або пропорційність задоволення вимог окремого класу кредиторів (пункт 112 постанови);
- задоволення боржником вимог окремого кредитора поза межами конкурсної процедури банкрутства з використанням пов`язаних (або непов`язаних) із боржником осіб підтверджує неправомірну і недобросовісну мету боржника щодо створення йому преференції у виконанні зобов`язань та порушення імперативно встановленої у банкрутстві черговості задоволення вимог певних класів кредиторів боржника (пункт 113 постанови);
- отже, правочини за участю боржника, які допомагають реалізувати цю мету, мають ознаки фраудаторності, незалежно від того, чи такий правочин є двостороннім (одностороннім) чи багатостороннім (у якому буде задіяно низку учасників, об`єднаних єдиною неправомірною метою). Для класифікації правочину як фраудаторного має значення фактична участь боржника у ньому як одного з учасників вольових дій, направлених на виведення майна боржника з метою незадоволення вимог одного або декількох його кредиторів у легальній судовій процедурі (пункт 114 постанови);
- відтак перед судом постає завдання за наслідком оцінки обставин справи встановити взаємопов`язаність дій учасників оспорюваного правочину, направлену на досягнення єдиної недобросовісної мети - вивести майно (грошові кошти) боржника поза межі єдиної процедури банкрутства цього боржника для унеможливлення задоволення вимог визнаного у процедурі банкрутства кредитора (кредиторів) за рахунок такого активу з дотриманням правил процедури банкрутства (пункт 115 постанови);
- у разі звернення з таким позовом третьої особи (не сторони договору) з метою захисту прав та інтересів кредитора вимога про визнання недійсним фраудаторного правочину є належним та ефективним способом захисту (пункт 149 постанови).
Аналізуючи все вищевикладене в контексті спірних у даній справі правовідносин, апеляційний господарський суд враховує наступне: 
Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був прийнятий на посаду заступника директора ТОВ "Мік" 01.04.2001 (запис № 37, підстава - Наказ № 10/102 від 01.04.2002). 
В подальшому - 02.07.2002, був переведений на посаду директора філії ТОВ "Мік" "Карпатські (запис № 38, підстава - Наказ № 31/1 від 02.07.2002). 
Відповідно до запису № 39 від 19.04.2014, переведений на посаду технічного директора ТОВ "Мік" на підставі Наказу № 5/1 від 19.04.2014. 
У подальшому, відповідно до запису № 40 від 28.11.2024 ОСОБА_1 переведений на посаду директора ТОВ "Мік" згідно з Наказом № 6 від 28.11.2024.
Таким чином, у трудовій книжці НОМЕР_1 зафіксовано, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 працював у ТОВ "Мік" на різних посадах: з 01.04.2001 по 02.07.2002 - на посаді заступника директора; з 02.07.2002 по 19.04.2014 - на посаді керівника філії; з 19.04.2014 по 28.11.2024 - на посаді технічного директора ТОВ "Мік"; з 28.11.2024 - на посаді керівника ТОВ "Мік".
Протоколом загальних зборів ТОВ "Мік" № 5/1 від 19.04.2014 визначено, що місячний оклад ОСОБА_1 складає 3 500 у мовних одиниць у гривневому еквіваленті та прив`язано його до долара США по курсу Національного банку України на день подання розрахунку по заробітній платні.
Матеріали справи містять копію штатного розкладу, затвердженого директором ТОВ "Мік" ОСОБА_3 10.12.2014. Згідно зі штатним розкладом від 10.12.2014 оклад директора та директора з виробництва встановлюється згідно з рішенням засновників.
Протоколом загальних зборів ТОВ "МІК" № 13 від 01.08.2016 прийнято рішення збільшити місячний оклад ОСОБА_1 до розміру 5 250 умовних одиниць у гривневому еквіваленті по курсу НБУ.
Протоколом № 12/1 загальних зборів учасників ТОВ "Мік" від 23.10.2024 прийнято рішення призначити директором ТОВ "Мік" ОСОБА_1 .
Наказом № 6 по ТОВ "Мік" від 28.11.2024 ОСОБА_1 прийняв рішення приступити до виконання обов`язків директора ТОВ "Мік"; оклад ОСОБА_1 залишено згідно зі штатним розкладом незмінним зі збереженням всіх зобов`язань.
Крім наведеного, трудові відносини між ТОВ "Мік" та ОСОБА_1 були оформлені трудовим контрактом. На доведення даного факту позивач надав копії матеріалів витребуваних від Криворізького районного суду Дніпропетровської області.
З матеріалів справи також убачається, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі № 177/546/15-ц від 14.04.2015 встановлено, що згідно з трудовим контрактом від 24.05.2014, укладеним між ТОВ "Мік" в особі ОСОБА_3 , який діяв на підставі статуту ТОВ "Мік", та ОСОБА_1 , останній був прийнятий на роботу до ТОВ "Мік" на посаду технічного директора на термін з 01.06.2014 по 01.06.2019 з посадовим окладом в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 01 число місяця, що слідує за місяцем оплати 3 500,00 доларам США, відповідно до пункту 16 "а" контракту .
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі №177/1242/15-ц від 09.07.2015 встановлено, що 24.05.2014 укладений трудовий контракт між ТОВ "Мік" в особі ОСОБА_3 , який являється директором, та ОСОБА_1 щодо прийняття на посаду технічного директора.
Факт існування наведених судових рішень судом перевірено за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/43980369 та https://reyestr.court.gov.ua/Review/46533770.
Заперечення відповідача, щодо не усвідомлення ним про існування трудового контракту від 24.05.2014 спростовуються відповідними судовими рішеннями.
Крім того, в межах справи № 904/11028/15 ОСОБА_1 16.04.2025 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до ТОВ "Мік" про стягнення заборгованості із нарахованої, але не виплаченої, заробітної плати за період з 01.05.2015 по 01.04.2025, яка складає 14 491 325 грн 62 коп. (справа № 904/11028/15 (904/1845/25)). До позовної заяви ОСОБА_1 від 16.04.2025 по справі № 904/11028/15 (904/1845/25) додано низку доказів, зокрема: копії трудової книжки ОСОБА_1 , серія НОМЕР_2 ; копія протоколу Загальних зборів ТОВ "Мік" № 5/1 від 19.04.2014; Наказу від 19.04.2014 № 5/1; Протоколу Загальних зборів ТОВ "Мік" № 13 від 01.08.2016; Довідки про нараховану заробітну плату та заборгованість ТОВ "Мік" від 01.04.2025; посадової інструкції технічного директора від 19.04.2014; штатного розкладу від 10.12.2014; Протоколу зборів ТОВ "Мік" від 23.10.2024 № 12/1; Наказу від 28.11.2024 № 6; Довідку форми ОК-7 індивідуальні відомості про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відомості про укладання трудового контракту 24.05.2014 у справі № 904/11028/15 (904/1845/25) ОСОБА_1 суду не надав.
Крім того, слід відзначити, що ОСОБА_1 є одним із двох учасників ТОВ "Мік" та має статус заінтересованої особи стосовно боржника. Крім того, тривалий час працював на керівних посадах боржника, отже був обізнаний та мав усвідомлювати фінансовий та економічний стан підприємства.
Так, в матеріалах справи наявний Звіт про результати проведеного аналізу фінансової, господарської та інвестиційної діяльності, а також аналіз на предмет виявлення ознак фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства. Аналіз фінансово-господарського стану боржника проводився за період за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство та з врахуванням поточного стану підприємства (враховуючи актуальний поточний розмір активів та пасивів боржника). 
Так, аналіз фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" розраховано за період з 01.01.2014 по 31.12.2018, свідчить про наступне:
1. Протягом періоду 2014-2018 роки діяльність ТОВ "Мік" була збитковою. Так, в 2014 році підприємство отримало збиток в розмірі 7 413,0 тис. грн., в 2017 році компанія отримала збиток в розмірі 8 520,0 тис. грн., в 2018 році результатом діяльності був збиток в розмірі 8 908,1 тис. грн. Починаючи з 2015 року ТОВ "Мік" не отримувало жодних доходів від своєї діяльності, що свідчить про її фактичне припинення.
2. ТОВ "Мік" протягом всього досліджуваного періоду мало ознаки стійкої неплатоспроможності: станом на початок 2014 року та станом на кінець 2018 року показник поточної платоспроможності мав від`ємне значення (-27 916,0) тис. грн. та (-57 103,2) тис. грн. відповідно.
3. Коефіцієнт абсолютної ліквідності (грошової платоспроможності), значення якого не повинно бути менше >0,2 з тенденцією до збільшення, у ТОВ "Мік" станом на 01.01.2014 був рівний 0,03 та 0,0 станом на 31.12.2018 та є критично меншим рекомендованого значення та безумовно говорить про те, що товариство не може погасити будь-яку частину своїх боргів негайно.
4. Сума власних обігових засобів (чистий оборотний капітал), сума яких не повинна бути менше нуля, у ТОВ "Мік" продовж періоду 2014 - 2018 роки мала від`ємне значення з тенденцію до зменшення: станом на 01.01.2014 - (- 8 051,0) тис. грн.; станом на 31.12.2018 - (-53 326,0) тис. грн. Даний факт свідчить про те, що станом на 31.12.2018 у компанії було недостатньо коштів для забезпечення безперебійної діяльності за рахунок постійних фінансових ресурсів, наслідком чого була втрата ліквідності та фінансової стійкості.
5. Коефіцієнт покриття ТОВ "Мік" зменшився від значення 0,57 станом на початок 2014 року до значення 0,07 станом на кінець 2018 року, що свідчить про відсутність власних оборотних засобів для здійснення операційної діяльності, а також ТОВ "Мік" з 2014 року не отримувало прибутку, відповідно фінансовий стан ТОВ "Мік" з початку 2014 року характеризувався ознаками надкритичної неплатоспроможності.
На підставі аналізу ТОВ "Мік", обчислення коефіцієнтів та показників, які характеризують фінансово-господарську діяльність ТОВ "Мік" розпорядником майна боржника було зроблено висновки про таке: 
- відсутні ознаки фіктивного банкрутства ТОВ "Мік"; 
- відсутні ознаки дій з доведення до банкрутства ТОВ "Мік"; 
- відсутні ознаки дій з приховування банкрутства ТОВ "Мік"; 
- присутні ознаки втрати платоспроможності ТОВ "Мік"; 
- задоволення визнаних судом вимог кредиторів можливе шляхом застосування ліквідаційної процедури.
Оцінюючи обставини справи, суд першої інстанції вірно взяв до уваги той факт, що ОСОБА_1 , будучи учасником ТОВ "Мік", тривалий час особисто працював на підприємстві. Встановлення посадового окладу ОСОБА_1 у розмірі 3 500 умовних одиниць в гривневому еквіваленті відносно долару США по курсу НБУ на день подання розрахунку відбулось у 2014 році. Тобто майже за два роки до відкриття провадження у справі № 904/11028/15. 
Як вказує аналіз фінансово-господарської діяльності боржника стан ТОВ "Мік" з початку 2014 року характеризувався ознаками надкритичної неплатоспроможності. 
Проте, на думку суду, даний фактор не може бути беззаперечним доказом недобросовісної поведінки відповідача у 2014 році та доказом навмисного фіктивного збільшення кредиторської заборгованості першої черги. 
В подальшому, після відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Мік" 27.01.2016, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на загальних зборах учасників ТОВ "Мік" 01.08.2016 було прийнято рішення про збільшення місячного окладу ОСОБА_1 до розміру 5 250 умовних одиниць в гривневому еквіваленті до курсу Національного Банку України. 
Таким чином, під час процедури банкрутства ТОВ "Мік" учасники товариства на власний розсуд вирішили значно збільшити розмір заробітної платні засновника боржника як технічного директора ТОВ "Мік". Дане рішення було прийнято безпосередньо за участю ОСОБА_1 .
Суд також вірно звернув увагу, що заборгованість ТОВ "Мік" перед ОСОБА_1 з виплати заробітної плати за період з червня 2014 року по лютий 2015 року в сумі 384 130 грн 52 коп. та з 01.03.2015 по 01.05.2015 стягнута рішеннями Криворізького районного суду Дніпропетровської області, не була виплачена. 
Відповідно до відомостей, викладених ОСОБА_1 у позовній заяві від 16.04.2025 (справа № 904/11028/15 (904/1845/25)), заробітна плата не виплачувалася з 01.05.2015 по 01.04.2025. 
Дослідивши надані учасниками справи докази, суд апеляційної інстанції встановив, що підвищення заробітної плати ОСОБА_1 відбулось в період, коли боржник уже мав ознаки неплатоспроможності; більше того, ОСОБА_1 , враховуючи його становище у ТОВ "Мік", був достеменно обізнаний зі всіма фінансовими показниками роботи товариства.
Тобто, поряд з наявністю значної кредиторської заборгованості та збитковістю, при наявності ознак стійкої неплатоспроможності, боржник взяв на себе додаткові зобов`язання (у порівнянні з діючими на той час) з виплати заробітної плати ОСОБА_1 , який є заінтересованою особою стосовно боржника, чим вказані особи створили умови для першочергового погашення вказаних зобов`язань у разі реалізації майнових активів боржника. 
Слід також зазначити, що жодного пояснення щодо причин такого істотного збільшення заробітної плати суду жодним учасником справи повідомлено не було.
Також є очевидним, що розмір заробітної плати в сумі 5 250 доларів США у 2016 році був неринковим. 
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що відповідач і боржник в цьому випадку діяли на шкоду іншим кредиторам, позбавивши їх права на справедливе розподілення ліквідаційної маси банкрута.
Боржник, який приймає на себе такі значні зобов`язання, як виплата заробітної плати у 5 250 умовних одиниць на користь свого засновника (керівника) після виникнення у нього стійких ознак неплатоспроможності діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно інших кредиторів.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним трудового договору від 01.08.2016 про внесення змін, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством обмеженою відповідальністю "Мік" на підставі рішення від 01.08.2016, оформленого Протоколом № 13 від 01.08.2016 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік", у частині збільшення місячного окладу ОСОБА_1 до розміру 5 250 умовних одиниць у гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України. 
Щодо доводів апеляційної скарги про наявність підстав для визнання недійним трудового контракту, укладеного 24.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" та ОСОБА_1 , а також для визнання недійним договору від 19.04.2014 про внесення змін, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством обмеженою відповідальністю "Мік", який оформлений Наказом № 5/1 від 19.04.2014 про переведення ОСОБА_1 на посаду технічного директора на підставі рішення від 19.04.2014, оформленого Протоколом № 5/1 від 19.04.2014 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік", слід зазначити таке.
Згідно з частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Законом України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" (набув чинності 17.10.2019), зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц та постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Отже, з введенням у дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" Європейський суд з прав людини наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
При цьому докази мають відповідати критеріям належності (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України), допустимості (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України), достовірності (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України) та вірогідності (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).
За правилами оцінки доказів, наведеними у статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У даній справі, за результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що докази на підтвердження наявності підстав для визнання недійним трудового контракту, укладеного 24.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" та ОСОБА_1 , а також для визнання недійним договору від 19.04.2014 про внесення змін, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством обмеженою відповідальністю "Мік", який оформлений Наказом № 5/1 від 19.04.2014 про переведення ОСОБА_1 на посаду технічного директора на підставі рішення від 19.04.2014, оформленого Протоколом № 5/1 від 19.04.2014 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік", є менш вірогідними, ніж докази надані на їх спростування.
Враховуючи зазначений стандарт доказування, за результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" Носенко Тетяни Сергіївни.
У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції. 
З огляду на викладене, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.
За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі № 904/11028/15 (904/4164/25) таким, що підлягає залишенню без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
З підстав наведеного та керуючись статтями 129, 269, 270, 275 - 284, 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" Носенко Тетяни Сергіївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі № 904/11028/15 (904/4164/25) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі №904/11028/15 (904/4164/25) - залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" Носенко Тетяну Сергіївну.

4. Матеріали справи № 904/11028/15 (904/4164/25) повернути до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 21.05.2026.

Головуючий суддя Ю.В. Фещенко

Суддя Я.С. Золотарьова 

Суддя С.В. Мартинюк