Справа № 459/1249/26 
Провадження № 2/459/532/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області
в складі: головуючого – судді Жураковський А.І.
з участю секретаря судових засідань Ганас К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шептицькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ: 
Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованості за кредитним договором №768692250 від 16.03.2020 в розмірі 50091,96 грн судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.03.2020 між ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №768692250 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.
28.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" було укладено Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 96 від 01.09.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 . 
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 .
11.07.2025 між Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" було укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е.
Згідно з Реєстром боржників б/н від 14.07.2025 до Договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025, до Позивача було передано право грошової вимоги до Відповідача в сумі 50 091,96 грн.
Відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати кредитних коштів, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість перед ТзОВ "Фінансова компанія "ЕЙС".
01.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. 
13.04.2026 відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому позов заперечила. Вказала, що Первісний кредитор ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" коштів за Кредитним договором № 768692250 від 16.03.2020 відповідачу не перераховував, оскільки надані позивачем копії платіжних доручень підписані особою, яка не мала повноважень у відповідний період, не містять обов`язкових банківських реквізитів отримувача та не мають відміток банку про фактичне проведення платежу, що унеможливлює їх використання як належних доказів. Також, надана позивачем копія Кредитного договору не підписана відповідачем жодним способом, не містить електронних підписів та обов`язкових реквізитів електронного документа відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 та Постанови Першої судової палати від 04.02.2026 у справі №758/14925/23. Вважає, що умови договору щодо «договірного» продовження строку кредитування, підвищення процентної ставки у випадку прострочення є нікчемними як такі, що суперечать законодавству України та принципам добросовісності, розумності і справедливості цивільно-правових відносин. Зазначає, що вимога про стягнення 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям фактичності, необхідності та розумності, визначеним ЦПК України та практикою ЄСПЛ, а представник Позивача є директором юридичної особи, який здійснює самопредставництво.
11.05.2026 розгляд справи по суті було відкладено для витребування доказів від АТ КБ «ПриватБанк».
08.06.2026 сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися.
Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності. 
Відповідачка у відзиві просила розгляд справи проводити у її відсутності. 
У відповідності положень п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку.
Судом встановлено, що 16.03.2020 між ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1  було укладено кредитний договір №768692250 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, згідно з умовами якого позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором.
Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.
Порядок укладання договорів в електронній формі передбачений Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України).
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
28.11.2018 між ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТзОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТзОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №768692250 від 16.03.2020, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №96 від 01.09.2020.
05.08.2020 між ТзОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТзОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №№768692250 від 16.03.2020, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023.
11.07.2025 між Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" було укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е.
Відповідно до Реєстру прав вимог б/н від 14.07.2025 до Договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 50091,96 грн., з яких 19998,86 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 30093,10 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, до ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" перейшли всі права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №768692250 від 16.03.2020.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №768692250 від 16.03.2020, заборгованість ОСОБА_1 складає 50091,96 грн, з яких 19998,86 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 30093,10 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Доводи відповідача є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, з огляду на наступне. Щодо твердження про неотримання коштів - факт перерахування кредитних коштів підтверджується офіційною відповіддю АТ КБ «ПриваБанк» від 25.05.2026 №20.1.0.0/7-260518/97921-БТ, з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_1 та надано виписку за рахунком за період 16.03.2020–20.05.2020, що є належним та допустимим доказом фактичного отримання відповідачем грошових коштів. Щодо твердження про непідписання Кредитного договору - договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 34Z59KMS відповідно до вимог статей 205, 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». При цьому відповідач самостійно ініціювала укладення договору, зареєструвавшись на сайті первісного кредитора, заповнила заявку та отримала персональний одноразовий ідентифікатор на власний номер телефону, без чого укладення договору було б неможливим. Щодо розміру заборгованості, позивачем заявлено до стягнення виключно тіло кредиту у розмірі 19 998,86 грн та відсотки за користування кредитом у розмірі 30 093,10 грн, тоді як штрафні санкції складають 0,00 грн, що свідчить про добросовісність позивача, а самі відсотки нараховані відповідно до умов договору, погоджених сторонами при його укладенні як істотні умови. Щодо правомірності ланцюга відступлення права вимоги, то позивачем надано повний пакет документів, що підтверджує послідовний перехід права вимоги від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» через ТОВ «ТАЛIОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача на підставі належно оформлених договорів факторингу та реєстрів прав вимоги, жоден з яких не визнаний судом недійсним, що відповідно до статті 204 ЦК України підтверджує їх правомірність. Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн — зазначена сума є розумною та співмірною зі складністю справи, яка включає комплексний ланцюг відступлень права вимоги, електронну форму договору та значний обсяг доказової бази, що відповідає критеріям статті 137 ЦПК України. З огляду на викладене, доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, є безпідставними та такими, що не спростовують обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. 
Таким чином, зважаючи на те, що відповідачка порушила умови кредитного договору, у добровільному порядку ухилялася від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за Кредитним договором № №768692250 від 16.03.2020 у розмірі 50091,96 грн.
Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
При цьому, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.
Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 141 ЦПК України.
Як вбачається з квитанції (а.с. 1), позивачем при пред`явленні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджений судовий збір в розмірі 2662,40 грн.
Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до такого висновку.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18 (провадження №61-6627св20).
Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги.
Згідно з частини 2 статті 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини 8 статті 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Розмір витрат на правову допомогу підтверджується: договором про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, протоколом погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, додатковою угодою №25770906341 до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, актом прийому-передачі наданих послуг №20/08/25-01 від 20.08.2025.
Суд вважає, що заявлені позивачем витрати на оплату послуг правничої допомоги в розмірі 7000 гривень за участь у даній цивільній справі не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, необхідністю подання позову, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, тощо.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховуючу категорію справи, заперечення відповідача, обсяг наданих адвокатом послуг, результат розгляду справи в суді, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, суд вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 4000 грн, що відповідає критеріям співмірності та обґрунтованості.
Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, кабінет 13, код ЄДРПОУ: 42986956) за Кредитним договором №768692250 від 16.03.2020 в розмірі 50091,96 грн, з яких 19998,86 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 30093,10 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 2662,40 грн судового збору та 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 12.06.2026. 

Суддя: А. І. Жураковський