Справа № 346/28/26 
Провадження № 33/4808/234/26 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В. 
Суддя-доповідач Шигірт Ф.С. 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Шигірта Ф.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Тулика І.І. на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2026 року відносно ОСОБА_1 , –

в с т а н о в и в:
Вказаною постановою  ОСОБА_1 , визнаний винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Згідно постанови,  ОСОБА_1 22 грудня 2025 року о 19:38 год. в м. Коломия, по вул. Степана Тарабалки, Коломийського району, Івано-Франківської області, керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник Тулик І.І. вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що висновки суду ґрунтуються на недопустимих доказах. Матеріали справи вказують на штучне створення доказів. Зокрема, процедура оформлення матеріалів розпочалася задовго до фактичної зупинки транспортного засобу та виявлення водія. Так, у протоколі часом вчинення правопорушення та зупинки автомобіля зазначено 19:38 год., тоді як об`єктивні дані відеофіксації беззаперечно підтверджують, що реальна зупинка транспортного засобу відбулася лише о 19:54 год. На особливу увагу заслуговує той факт, що направлення водія на медичний огляд до закладу охорони здоров`я було виписане інспектором о 19:43 год., тобто за одинадцять хвилин до того, як поліцейські фактично вступили у візуальний чи фізичний контакт із водієм ОСОБА_1 . З огляду на доктрину «плодів отруйного дерева», на яку неодноразово посилався Європейський суд з прав людини, незаконність первинної дії (зупинки та пред`явлення вимоги) тягне за собою недопустимість усіх подальших отриманих доказів, включаючи сам протокол та відеозапис так званої «відмови». Додатково зауважує, що матеріали справи містять ознаки формального підходу працівників поліції до виконання своїх обов`язків, що призвело до порушення права ОСОБА_1 на захист та справедливий розгляд справи. Між моментом зупинки о 19:54 год. та часом закінчення складання протоколу о 19:55 год. минула лише одна хвилина, що фізично унеможливлює дотримання процедури, передбаченої ст.266 КУпАП та Інструкцією №1452/735. За цей критично короткий час поліцейський не міг у встановленому порядку запропонувати водієві пройти огляд на місці за допомогою технічного засобу, отримати відмову чи згоду, роз`яснити порядок проведення огляду в медичному закладі та забезпечити участь адвоката, про що клопотав водій. Відеозапис підтверджує, що особі не було роз`яснено її права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а саме право на правову допомогу було проігноровано, що є істотним процесуальним порушенням. Також встановлено, що акт огляду на стан сп`яніння не містить дати та часу його складання, а письмове направлення до лікарні водієві не вручалося, що прямо суперечить вимогам чинного законодавства щодо оформлення відмови від огляду. Вважає, що необхідно також врахувати неналежність та недопустимість наданого поліцією відеозапису як доказу, оскільки він не є безперервним, що є порушенням Інструкції. Поліцейські самовільно вимикали камеру в моменти, що мали ключове значення для встановлення істини, зокрема під час розмови про право на адвоката та в процесі складання процесуальних документів. Більше того, у протоколі не зазначено технічного засобу, яким здійснювався запис, а сам файл не засвідчений електронним цифровим підписом, що позбавляє його статусу електронного доказу у розумінні закону. Суперечливість доказів посилюється також змістом рапорту працівника поліції, де вказано про виявлення ознак сп`яніння у зовсім іншої особи, що ставить під сумнів об`єктивність та достовірність усієї доказової бази. За таких обставин на думку апелянта, коли обвинувачення ґрунтується на припущеннях та доказах, отриманих із порушенням закону, суд першої інстанції не мав законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, оскільки принцип презумпції невинуватості вимагає тлумачення всіх сумнівів на користь особи, а тягар доказування вини покладається виключно на орган державної влади. 
Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, будь яких клопотань не подавав, що не перешкоджає розгляду справи без його участі.
До початку розгляду справи, захисник Тулик І.І. вкотре подав клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні у Рахівському районному суді Закарпатської області. 
Разом з тим, згідно вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга на постанову у справі про адміністративне правопорушення підлягає розгляду протягом двадцяти днів з дня її надходження до апеляційного суду. 
При цьому захисник ОСОБА_2 неодноразово звертався до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, які судом апеляційної інстанції задовольнялися з метою забезпечення права особи на захист. Однак, останні три клопотання захисника були обґрунтовані виключно його зайнятістю в інших судових засіданнях у судах Закарпатської області, незважаючи на те, що про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи він був повідомлений завчасно та належним чином. 
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що подальше відкладення розгляду справи призведе до безпідставного затягування її розгляду та порушення строків, встановлених ст.294 КУпАП, а тому розцінив такі дії захисника, як зловживання процесуальними правами та відмовляє у задоволенні чергового клопотання про відкладення судового засідання.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов?язаний повно, всебічно та об`єктивно з?ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Обставини справи, які були встановлені судом та зазначені в оскаржуваній постанові підтверджуються безпосередньо дослідженими судом доказами, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №548059 від 22.12.2025 року(а.с.1); копією постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП (а.с. 6); відеозаписом що міститься в матеріалах справи (а.с.7).
Суд першої інстанції дослідив ці докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильних висновків.
З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
На відеозаписах з нагрудної камери працівників поліції (а.с.7), зафіксовано, як працівники поліції рухаються на службовому автомобілі за автомобілем «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 та увімкнувши проблискові маячки зупиняють вказаний транспортний засіб. Після зупинки, інспектор підходить до водія, представляється, повідомляє про те, що ведеться відеофіксація та називає причину зупинки, а саме вказує, що він їхав без ввімкнутого заднього габаритного вогню, просить водія надати документи для перевірки. В цей час водій спілкується по мобільному телефону та пропонує поліцейському взяти його телефон і поспілкуватися. Інспектор відмовляється та повідомляє, що в зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння, (запаху алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя) водію пропонується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу «Алкофор 507». Декілька разів інспектор перепитує у водія чи той погоджується пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Водій, уникаючи відповіді на поставлене питання, використовуючи нецензурну лексику запитує у поліцейських, що вони від нього хочуть, паралельно продовжує спілкуватися з кимось по мобільному телефону. При цьому у водія вбачаються явні ознаки алкогольного сп`яніння – порушення мови та координації рухів. Не отримавши чіткої відповіді на поставлене запитання щодо проходження огляду на місці зупинки, інспектор запитує чи поїде водій для проходження огляду в медичний заклад. Водій на поставлене питання чіткої відповіді не надає, словесно від проходження огляду не відмовляється, але повідомляє, що їхати до «Коломийської ЦРЛ» не буде. Після цього, працівник поліції повідомляє водія, що за порушення п.2.5 ПДР відносно нього будуть складені адміністративні матеріали за ч.1 ст.130 КУпАП, ст.126 КУпАП, роз`яснює права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. В подальшому на відеозаписі зафіксовано оформлення адміністративних матеріалів та ознайомлення з ними водія ОСОБА_3 .
Протокол про адміністративне правопорушення складений з дотриманням вимог КУпАП та узгоджується з відеозаписами.
Апеляційний суд також бере до уваги правові позиції Верховного Суду, відповідно до яких у справах про притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП суд зобов`язаний особливо ретельно перевіряти відповідність доказів вимогам закону. У даній справі суд першої інстанції виконав цей обов`язок: дослідив усі надані документи та відеоматеріали, надав їм належну правову оцінку.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду ґрунтуються на недопустимих доказах, отриманих із порушенням встановленої законом процедури, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що підтверджується відеозаписом події.
Посилання апелянта на розбіжності у зазначенні часу у протоколі, направленні на медичний огляд та відеозаписі не свідчать про фальсифікацію доказів чи незаконність дій працівників поліції. Вказані часові неточності є незначними, не впливають на суть встановлених обставин та не спростовують самого факту керування транспортним засобом особою з ознаками алкогольного сп`яніння та її відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку. Сам по собі факт зазначення у направленні часу, який не повністю співпадає з відображеним на відеозаписі, не може бути безумовною підставою для визнання всіх доказів недопустимими, оскільки відеозапис об`єктивно підтверджує дотримання працівниками поліції передбаченої законом процедури. При цьому матеріали справи не містять жодних даних, які б свідчили про штучне створення доказів або про навмисне внесення до процесуальних документів неправдивих відомостей.
Апеляційний суд враховує, що на відеозаписі чітко зафіксовано неодноразове пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, однак останній фактично відмовився від проходження такого огляду, повідомивши, що до медичного закладу не поїде.
Твердження апелянта про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, спростовуються змістом відеозапису, на якому зафіксовано роз`яснення працівниками поліції відповідних прав та повідомлення про наслідки відмови від проходження огляду. Крім того, сам по собі факт незгоди особи з процесуальними діями працівників поліції не свідчить про порушення права на захист, оскільки ОСОБА_1 мав можливість реалізувати таке право, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційному суді, проте не скористався нею.
Доводи апеляційної скарги про відсутність безперервної відеофіксації та незазначення технічного засобу відеозапису, також не спростовують допустимість дослідженого відеозапису. Зокрема КУпАП не містить вимог, щодо обов`язкового накладення електронного підпису на такий запис для визнання його доказом у справі про адміністративне правопорушення. Наявний у матеріалах справи відеозапис є послідовним, відображає основні обставини події та узгоджується з іншими доказами у справі. При цьому апеляційний суд не встановив ознак монтажу, спотворення чи втручання у відеофайл.
Доводи апеляційної скарги про суперечності у рапорті працівника поліції також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки навіть за наявності окремих технічних неточностей у формулюваннях рапорту, сукупність інших належних та допустимих доказів беззаперечно підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови.
Таким чином, постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення. 
Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.С. Шигірт