П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/24302/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Бабенко Д.А. Дата і місце ухвалення: 09.03.2026 р., м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.
– 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №155650005581 винесене від 03.04.2025 року, яким було відмовлено в призначенні пенсії по віку;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути по суті заяву від 27.03.2025 року про призначення пенсії за віком врахувавши до страхового стажу періоди роботи з 1982 по 2000 рр.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.04.2025 №155650005581 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Імені ХХІІ з`їзду КПРС» та у колгоспі «Правда» з 23.11.1982 до 08.02.2000, та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 27.03.2025, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 09.03.2026 р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт заперечує проти заявлених позовних вимог та просить відмовити в повному обсязі з огляду на те, що за доданими позивачем документами до уваги не взята довідка №112 від 18.03.2025, оскільки ПІБ (по батькові) не співпадає з паспортними даними, отже, в призначенні пенсії за віком згідно наданої заяви від 27.03.2025 відмовлено.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 27.03.2025 звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, яка зареєстрована за №273.
Зазначену заяву та додані до неї документи за принципом «екстериторіальності» розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №155650005581 від 03.04.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу.
В оскаржуваному рішенні, зокрема зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має страховий стаж 02 роки 05 місяців 06 днів.
За доданими документами до уваги не взята довідка №112 від 18.03.2025, оскільки ПІБ (по батькові) не співпадає з паспортними даними.
Суд першої інстанції також встановив, що згідно з архівною довідкою комунальної установи «Об`єднаний трудовий архів Ширяївської селищної ради» від 18.03.2025 №112, яка видана ОСОБА_1 в тому, що ОСОБА_2 (так в документах) дійсно працював в КСП «Правда», ТОВ «Надія» і ним відпрацьовано вихододнів з 1995 до 2000 рік: 1995 – 305; 1996 – 318; 1997 – 241; 1998 – 149; 1999 – 13; 2000 – відсутні дані.
В означеній довідці також вказано, що КУ «Трудовий архів» інформує, що до КУ «Трудовий архів» передано справи з особового складу по КСП «Правда» з 1995 по 2000 роки. Тому надати довідку про вихододні за 1982-1994 роки КУ «Трудовий архів» надати не може.
Згідно з записами трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 23.11.1982, позивач з 23.11.1982 перебував членом колгоспу «Імені ХХІІ з`їзду КПРС» Мар`янівської сільради Ширяївського району Одеської області та в подальшому убув до колгоспу «Правда». Звільнений з колгоспу «Правда» 08.02.2000 у зв`язку з реорганізацією.
У трудовій книжці колгоспника містяться встановлені мінімуми трудоднів та зазначена кількість відпрацьованих трудоднів по роках.
Відповідно до форми РС-право, відповідач зарахував позивачу до страхового стажу такі періоди роботи:
з 15.07.1982 до 15.08.1982 - робота в колгоспі з 1966 р. у кількості 1 місяць 24 дні;
з 20.04.1983 до 27.05.1985 - військова служба строкова у кількості 2 роки 1 місяць 8 днів;
з 01.01.1999 до 05.01.1999 – у кількості 5 днів;
з 01.02.1999 до 03.02.1999 – у кількості 3 дні;
з 01.03.1999 до 04.03.1999 – у кількості 4 дні;
з 01.01.2000 до 25.01.2000 – у кількості 25 днів;
з 01.03.2000 до 27.03.2000 – у кількості 27 днів.
Вважаючи протиправним рішення Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №155650005581 від 03.04.2025, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та зазначив, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Також, суд дійшов висновку, що заява підлягає повторному розгляду саме тим органом Пенсійного фонду, до якого її було направлено, в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
За змістом частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (п. 1).
В силу приписів частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: - з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами 1-3 цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 1058-IV).
Відповідно до частин 1, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До впровадження системи персоніфікованого обліку порядок обчислення страхового стажу визначався Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII).
Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітника. Трудові книжки ведуться на всіх робітників, які працюють на підприємстві, в установі, організації понад п`ять днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників.
Слід зазначити, що відповідно до п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.
Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, системний аналіз вказаних правових норм беззаперечно вказує на те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, під час опрацювання документів позивача, відповідач зарахував до стажу позивача такі періоди: 
з 15.07.1982 до 15.08.1982 - робота в колгоспі з 1966 р. у кількості 1 місяць 24 дні;
з 20.04.1983 до 27.05.1985 - військова служба строкова у кількості 2 роки 1 місяць 8 днів;
з 01.01.1999 до 05.01.1999 – у кількості 5 днів;
з 01.02.1999 до 03.02.1999 – у кількості 3 дні;
з 01.03.1999 до 04.03.1999 – у кількості 4 дні;
з 01.01.2000 до 25.01.2000 – у кількості 25 днів;
з 01.03.2000 до 27.03.2000 – у кількості 27 днів.
Водночас, як вбачається зі спірного рішення про відмову у призначенні пенсії та форми РС-право, відповідач взагалі залишив поза увагою записи трудової книжки позивача щодо періодів перебування позивача членом колгоспу «Ім. ХХІІ з`їзду КПРС» та колгоспу «Правда».
До того ж, відповідач не взяв до уваги довідку №112 від 18.03.2025, оскільки ПІБ (по батькові) не співпадає з паспортними даними.
Разом з тим як вбачається з матеріалів справи, згідно з архівною довідкою комунальної установи «Об`єднаний трудовий архів Ширяївської селищної ради» від 18.03.2025 №112, яка видана ОСОБА_1 в тому, що ОСОБА_2 (так в документах) дійсно працював в КСП «Правда», ТОВ «Надія» і ним відпрацьовано вихододнів з 1995 до 2000 рік: 1995 – 305; 1996 – 318; 1997 – 241; 1998 – 149; 1999 – 13; 2000 – відсутні дані.
Доводи апелянта щодо невідповідності ПІБ позивача у довідці довідку №112 від 18.03.2025 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки згідно з паспортом громадянина України позивача, прізвище та ім`я позивача на російській мові вказано ом: ОСОБА_2 , що повністю узгоджується з даними довідки №112 від 18.03.2025.
За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідач протиправно не врахував архівну довідку комунальної установи «Об`єднаний трудовий архів Ширяївської селищної ради» від 18.03.2025 №112 під час опрацювання документів позивача.
Крім іншого, колегія суддів звертає увагу, що трудова книжка колгоспника №83 від 23.11.1982 р. має відповідні записи щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу, так як згідно з записами трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 23.11.1982, позивач з 23.11.1982 перебував членом колгоспу «ім. ХХІІ з`їзду КПРС» та в подальшому убув до колгоспу «Правда». Звільнений з колгоспу «Правда» 08.02.2000 у зв`язку з реорганізацією. У трудовій книжці колгоспника містяться встановлені мінімуми трудоднів та зазначена кількість відпрацьованих трудоднів по роках.
Відтак, зі змісту трудової книжки колгоспника, копія якої міститься у матеріалах справи, вбачається, що позивач працював у колгоспі «Імені ХХІІ з`їзду КПРС» та колгоспі «Правда», на сторінках трудової книжки вказано кількість пророблених людиноднів на рік та встановлений мінімум трудоднів на рік. Дані записи зроблені спеціально уповноваженою особою колгоспу та посвідчені її підписом та печаткою колгоспу.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо не зарахування періоду роботи позивача з 1982 року до 2000 року згідно з записами у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 23.11.1982 є протиправними, оскільки з відомостей, зазначених в трудовій книжці, вбачається, що в деякі роки позивач виконував (перевиконував) встановлений колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві, а в деякі роки кількість днів роботи позивача була меншою за встановлений мінімум.
Колегія суддів звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
При цьому, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, однак, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем таких дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.
Таким чином, недоліки щодо заповнення трудової книжки не може бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії. Підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що трудова книжка позивача містить дані про періоди трудової діяльності, а сумніви апелянта щодо можливості зарахування цих періодів до страхового стражу не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.
В свою чергу, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись певні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду, а також доказів того, що позивач не виконував трудові обов`язки у спірний період або що вказаний період не відповідає дійсності.
У зв`язку із чим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що доводи відповідача про відсутність правових підстав для зарахування спірного періоду роботи позивачки до страхового стажу є необґрунтованими та не відповідають законодавству, що регулює спірні правовідносини.
Колегія суддів враховує, що судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності трудової книжки, а тому на переконання суду його належить розглядати як належні та допустимі докази у справі.
Отже, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову, тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 травня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук