ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2026	Справа № 910/2927/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., за участі секретаря судового засідання Тихоши Л.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні справу в порядку загального позовного провадження

за позовом 	Керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва (03124, м. Київ, вул. Академіка Шалімова, 3а, ідентифікаційний код юридичної особи 0291001929) в інтересах держави в особі  1. Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний код юридичної особи 22883141); 2. Київської міської державної адміністрації (03680, місто Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 31, корпус 2, ідентифікаційний код юридичної особи 00022527) 	
до    за участі       про	Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» (69005, Запорізька обл., місто Запоріжжя, б.Центральний, будинок 3, ідентифікаційний код юридичної особи 41051072)  Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Позивачів Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста Києва «КИЇВЗЕЛЕНБУД» (04053, місто Київ, ВУЛИЦЯ КУДРЯВСЬКА, будинок 23, ідентифікаційний код юридичної особи 03362123)  стягнення заборгованості у розмірі 689 015 грн. 22 коп.	

Представники:
від прокуратури: Метельський І.Д. (представник на підставі посвідчення);
від Позивача-1: Гомоляко О.В. (представник на підставі довіреності);
від Позивача-2: Гомоляко О.В. (представник на підставі довіреності);
від Відповідача: не з`явились;
від Третьої особи: Савченко М.С. (представник на підставі довіреності);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Солом`янської окружної прокуратури міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради (надалі також – «Позивач - 1») та Київської міської державної адміністрації (надалі також – «Позивач - 2») з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» (надалі також – «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 689 015 грн. 22 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Охоронним договором на зелені насадження №372 від 12.06.2020 року. 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2026 року відкрито провадження у справі №910/2927/26, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.04.2026 року, залучено до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Позивачів - Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста Києва «КИЇВЗЕЛЕНБУД» (04053, місто Київ, ВУЛИЦЯ КУДРЯВСЬКА, будинок 23, ідентифікаційний код юридичної особи 03362123).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 29.04.2026 року.

21.04.2026 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача-1 надійшло клопотання про проведення засідання за відсутності уповноваженого представника. 

21.04.2026 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача-2 надійшло клопотання про проведення засідання за відсутності уповноваженого представника. 

29.04.2026 року через систему “Електронний суд” від Третьої особи надійшли письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Позивача-1 та Позивача-2 про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.06.2026 року.

В судовому засіданні 03 червня 2026 року представник прокуратури підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представники Позивачів та Третьої особи надали усні пояснення по суті спору. Представник Відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду поштового конверту, надісланого на адресу Відповідача, за закінченням встановленого терміну зберігання.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» є 69005, Запорізька обл., місто Запоріжжя, б.Центральний, будинок 3.

Суд зазначає, що Ухвала Господарського суду міста Києва у справі №910/2927/26 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України. 

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Водночас, ухвали суду повернуті підприємством зв`язку на адресу суду із відмітками про закінчення терміну зберігання та відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до п.п. 91, 117, 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.
Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.
У разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

При цьому, відповідно до п. 99-1 вказаних Правил рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Таким чином, факт не звернення Відповідача для отримання листів до підприємства зв`язку протягом місяця та повернення останніх на адресу суду за закінченням терміну зберігання, застосовуючи принцип аналогії закону, свідчить про те, що Відповідач відсутній за вказаною адресою, тому Суд вважає судові рішення врученими в порядку ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, Суд зазначає, що жодної іншої адреси або адреси електронної пошти відповідача суду не повідомлено.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України “Про доступ до судових рішень” усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України “Про доступ до судових рішень” для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. 

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України “Про доступ до судових рішень”).

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Таким чином, Суд приходить до висновку, що Відповідач про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.
Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі ухвалено після закінчення судового розгляду за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
В судовому засіданні 03 червня 2026 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, - 

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Київської міської ради №392/7965 від 12.12.2019 року передано Товариству з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» в оренду на 5 років земельну ділянку площею 0,3097 га (кадастровий номер 8000000000:69:115:0053) по просп. Любомира Гузара (Космонавта Комарова), 9-Б у Солом`янському районі міста Києва для будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів зв`язку та дорожнього господарства. (а.с.14)
18.05.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» (Орендар) та Київською міською радою (Орендодавець) було укладено Договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №1638. (а.с.15-17)
Відповідно до п. 2.1 Договору об`єктом оренди відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, рішення Київської міської ради від 12.12.2019 №392/7965 та цього Договору є земельна ділянка з наступними характеристиками: кадастровий номер – 8000000000:69:115:0053; місце розташування – проспект Космонавта Комарова, 9-б у Солом`янському районі м.Києва; цільове призначення – 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства; категорія земель – землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання – для будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерно-транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); розмір (площа) – 0,3097 га.
Договір укладено на 5 років (п.3.1. Договору).
12.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» (утримувач) та Київським комунальним об`єднанням зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста Києва «КИЇВЗЕЛЕНБУД» (уповноважений суб`єкт) було укладено Охоронний договір на зелені насадження №372, згідно з яким утримувач бере на себе зобов`язання щодо зберігання та утримання в належному стані зелених насаджень згідно з переліком, всього 39 одиниць дерев, серед яких клен ясенелистий, горіх грецький, груша звичайна та 3 одиниці кущів шипшини. (а.с.19-20)
Зелені насадження, що підлягають охороні відповідно до цього договору, знаходяться на земельній ділянці: місцезнаходження проспект Космонавта Комарова, 9-б Перемоги, 67 у Солом`янському районі м.Києва (кадастровий номер 8000000000:69:115:0053), площа 0,3097 га (п. 3 Договору).
Пунктом 4.1. Договору визначено, що утримувач зобов`язується утримувати в належному санітарному стані зелені насадження, зазначені в пункті 2 цього договору.
Згідно з пунктом 4.11. Договору утримувач зобов`язується відшкодовувати шкоду, завдану пошкодженням або знищенням зелених насаджень.
Пунктом 6.1. Договору встановлено, що у разі знищення або пошкодження зелених насаджень до ступеня припинення росту, у зв`язку з невиконанням умов договору утримувач сплачує відновну вартість зелених насаджень у сумі розрахованій на момент повідомлення про пошкодження зелених насаджень (або виявлення таких пошкоджень уповноваженим органом) та штраф у розмірі 300 % відновної вартості зелених насаджень.
Згідно з пунктом 7.1. Договору контроль за додержанням умов цього договору здійснюється шляхом проведення періодичних планових та позапланових виїзних перевірок Управлінням екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) спільно з КО «Київзеленбуд». Періодичні перевірки проводяться не частіше ніж один раз на рік (навесні та восени), про що повідомляється утримувач не пізніше ніж за десять днів до дати проведення такої перевірки. Позапланові перевірки проводяться за наказом Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не частіше 2 разів на рік.
Договір вступає в силу з моменту оформлення права користування чи права власності на земельну ділянку (п. 9 Договору).
Договір припиняється у разі: сплати відновної вартості зелених насаджень, які підлягають охороні відповідно до цього договору або закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, на якій знаходяться зелені насадження. (п. 10 Договору)
Департамент захисту довкілля та адаптації до зміни клімату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видав наказ №47 від 23.04.2024 року «Про проведення планової перевірки стану виконання охоронних договорів на зелені насадження», зокрема, у Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» (Охоронний договір на зелені насадження №372). (а.с.43-47)
Листом №077-5260 від 11.09.2024 року Департамент захисту довкілля та адаптації до зміни клімату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив Відповідача про проведення перевірки стану виконання охоронного договору на зелені насадження, що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення. (а.с.48)
26.09.2024 року Департаментом захисту довкілля та адаптації до зміни клімату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проведено перевірку стану виконання охоронного договору на зелені насадження №372 від 12.06.2020 року на земельній ділянці: місцезнаходження проспект Космонавта Комарова, 9-б Перемоги, 67 у Солом`янському районі м.Києва (кадастровий номер 8000000000:69:115:0053), за наслідками якої складно Акт про проведення планової перевірки стану виконання охоронного договору на зелені насадження №181/1 від 26.09.2024 року, яким встановлено відсутність по просп. Любомира Гузара (Космонавта Комарова), 9-Б у Солом`янському районі міста Києва 1 дерево горіха грецького (п.7 охоронюваного договору), 5 дерев клена ясенистого (п.3, 8, 10, 11,13 охоронного договору). Відповідно до розрахунку відновної вартості та штрафу видалених зелених насаджень, які підлягали охороні згідно охоронного договору на зелені насадження №372 від 12.06.2020, складеного 26.09.2024, відновна вартість становить – 156 239,42 грн. Разом з урахуванням індексу споживчих цін відновна вартість зелених насаджень, що підлягали збереженню за вказаним договором становить 172 253,80 грн. Відповідно до п. 6.1 охоронного договору на зелені насадження № 372 від 12.06.2020 штраф за знищення зелених насаджень становить (300% відновної вартості зелених насаджень) 516 761,41 грн. Всього з урахуванням штрафу становить 689 015,22 грн. (а.с.49-50)
Листом №077/03-1286 від 11.04.2025 року Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста Києва «КИЇВЗЕЛЕНБУД» вимагало від Відповідача сплатити до міського бюджету відновну вартість зелених насаджень з урахуванням штрафу у розмірі 689 015,22 грн., що підтверджується копіями фіскального чеку, списку згрупованих поштових відправлень. (а.с.51-52)
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, прокурор зазначає, що Відповідачем не було відшкодовано вартість зелених насаджень у повному обсязі. За таких підстав, просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» на користь Київської міської ради відновну вартості зелених насаджень з урахуванням штрафу у розмірі 689 015 грн. 22 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що держава може вступати в цивільні (господарські) та адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає в цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими учасниками цих правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських, правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

Також Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що і в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Законом України “Про прокуратуру” визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Зокрема, за змістом статті 1 зазначеного Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Статтею 23 Закону України “Про прокуратуру” передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 3 цієї норми прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції. 

Частиною 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Аналіз положень частини 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
- у разі відсутності такого органу.
Перший “виключний випадок” передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.
“Нездійснення захисту” виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
“Здійснення захисту неналежним чином” має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.
“Неналежність захисту” може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 923/129/17, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 02.10.2018 у справі № 4/166«б», від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18, від 30.01.2019 року у справі №47/66-08, у справі № 923/35/19 від 31.10.2019, у справі № 925/383/18 від 23.07.2020. 

Крім того, необхідно враховувати рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді №3-рп/99 від 08.04.1999).

Так, Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. 

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 1311 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. Доведення цих підстав здійснюється відповідно до вимог статей 74, 76, 77, 79 ГПК України шляхом подання належних, допустимих та достатніх доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Зокрема, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку звернення визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значущість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.

Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Крім того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо). 

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №922/901/17, від 31.10.2018 у справі №910/6814/17 та від 06.02.2019 у справі №927/246/18. 

Встановлена Законом України "Про прокуратуру" умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави. За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Тобто визначений частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутися спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходи щодо такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави, і до якого як до відповідача буде звернений позов.

Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі набуває статусу позивача. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.01.2025 у справі № 922/941/21, від 11.12.2024 у справі № 922/563/22, від 04.12.2024 у справі № 909/125/23.

Згідно з положеннями ст.ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 9, 83, 122 Земельного кодексу України, ст. 9 Закону України «Про охорону земель», ст.ст. 4, 9, 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 4, 18, 22 Закону України «Про столицю України – місто-герой Київ» Київська міська рада є розпорядником земель і природних ресурсів територіальної громади міста, та відповідно суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах. 

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правом власності інших суб`єктів (ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 13 Конституції України). 

Відповідно до ст.ст. 9, 10, 10-1 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» у місті Києві діє представницький орган місцевого самоврядування - Київська міська рада. Київська міська рада має власний виконавчий орган, який утворюється Київською міською радою. Виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади (місцевої державної адміністрації), що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві. 

Відповідно до п. 1 Положення про Департамент захисту довкілля та адаптації до зміни клімату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради від 18.05.2023 року № 6334/6375 (у редакції рішення Київської міської ради від 08.02.2024 року № 7648/7689) Департамент захисту довкілля та адаптації до зміни клімату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до пункту 5.94 вказаного Положення Департамент відповідно до покладених на нього завдань здійснює спільно з КО «Київзеленбуд» контроль за станом виконання охоронних договорів на зелені насадження. 

Згідно з п. 1.1 статуту Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 18.01.2002 № 63, КО «Київзеленбуд» засноване на комунальній власності територіальної громади м. Києва і безпосередньо підпорядковується Київській міській державній адміністрації. 

Відповідно до п.п. 6.1.2 п. 6.1 Статуту КО «Київзеленбуд» має право представляти інтереси підприємств, що входять до складу об`єднання в Київські міській державній адміністрації, Київраді, органах державної влади у тому числі в судах, інших організаціях, установах, підприємствах.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, листом №077/03-3621 від 26.08.2025 року Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста Києва «КИЇВЗЕЛЕНБУД» просило прокуратуру вжити заходів щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» відновної вартості зелених насаджень. (а.с.53)

Листами №44-12793вих-25 від 24.11.2025 року, №44-13608вих-25 від 11.12.2025 року заступник керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва повідомив Київську міську раду та Київську міську державну адміністрацію про виявлені порушення інтересів держави та з`ясовано питання щодо намірів на відповідне судове реагування. У відповідь на які Департамент захисту довкілля та адаптації до зміни клімату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом №077-8201 від 15.12.2025 року повідомив про невжиття заходів реагування та не заперечував проти вжиття заходів представницького характеру. (а.с.56, 58-60)

Листами №44-2722вих-26 від 11.03.2026 року, №44-2723вих-26 від 11.03.2026 року заступник керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва повідомив Київську міську раду та Київську міську державну адміністрацію про представництво інтересів держави у спірних правовідносинах. (а.с.71-76)

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з вказаним позовом Заступником керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва було дотримано вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру", у зв`язку з невжиттям компетентним органом жодних заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про порушення інтересів держави.

Крім того, закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. 

Аналогічний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №912/9/20, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18.

Внаслідок укладення Договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №1638, від 18.05.2020 року та Охоронного договору на зелені насадження №372 від 12.06.2020 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, зокрема: а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів тощо.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів».

Статтею 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.

За приписами частин першої, другої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв. Охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об`єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об`єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок коштів їх власників або користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку.

На виконання статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 № 105, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.07.2006 за № 880/12754, було затверджено Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, які визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини і є обов`язковими для виконання всіма установами, підприємствами, організаціями та громадянами, які займаються проектуванням, створенням, ремонтом і утриманням зелених насаджень, розташованих на територіях населених пунктів України (пункти 1.1, 1.3).

За визначенням, наведеним у п. 2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства.

Балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта (п. 5.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України).

Пунктом 6.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України передбачено, що балансоутримувач об`єкта благоустрою зеленого господарства має право: брати участь у розробленні планів соціально-економічного розвитку населених пунктів; брати участь в обговоренні проектів законодавчих та інших нормативно-правових актів з питань озеленення населених пунктів; залучати на договірних засадах підприємства і організації незалежно від форм власності до виконання окремих робіт на об`єктах зеленого господарства, у тому числі проведення інвентаризації; звертатись з позовом до суду на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок пошкодження об`єктів зеленого господарства.

До обов`язків балансоутримувачів об`єктів благоустрою зеленого господарства державної чи комунальної форми власності, відповідно до п. 6.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, віднесено, серед іншого, утримання в належному санітарно-технічному стані об`єктів благоустрою (виконання заходів, затверджених місцевими органами самоврядування).

Статтею 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено порядок розроблення та затвердження, а також вимоги до змісту правил благоустрою території населеного пункту.

За приписами частин 1, 2 цієї статті правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила благоустрою території населеного пункту розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою (п. 1 ч. 2); вимоги до впорядкування територій підприємств, установ, організацій (п. 2 ч. 2); вимоги до утримання зелених насаджень на об`єктах благоустрою - територіях загального користування (п. 3 ч. 2); порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів (п. 8 ч. 2).

Рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 було затверджено Правила благоустрою міста Києва, які визначають правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста і спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

У розділі IX Правил благоустрою міста Києва викладено вимоги до утримання зелених насаджень на об`єктах благоустрою загального користування (міських лісів, парків, скверів, бульварів, рекреаційних зон тощо).

Підпунктом 9.1.1 пункту 9.1 Правил благоустрою міста Києва визначено, що утримання зелених насаджень регламентується Правилами утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житловокомунального господарства України від 10.04.2006 № 105, а міських лісів - відповідно до Лісового кодексу України.

Відповідно до підп. 9.2.1 п. 9.2 Правил благоустрою міста Києва відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними в межах м.Києва є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів.

Згідно з підп. 9.6.7 п. 9.6 Правил благоустрою міста Києва на території об`єктів благоустрою зеленого господарства забороняється підвішувати на деревах гамаки, гойдалки, мотузки для сушіння білизни, забивати в стовбури цвяхи, прикріплювати засоби зовнішньої реклами, електропровідники, колючий дріт та інші огородження, що можуть пошкодити дерева.

Аналогічна заборона міститься також і п. 4.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України.

Як встановлено Судом, 12.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» (утримувач) та Київським комунальним об`єднанням зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста Києва «КИЇВЗЕЛЕНБУД» (уповноважений суб`єкт) було укладено Охоронний договір на зелені насадження №372, згідно з яким утримувач бере на себе зобов`язання щодо зберігання та утримання в належному стані зелених насаджень згідно з переліком, всього 39 одиниць дерев, серед яких клен ясенелистий, горіх грецький, груша звичайна та 3 одиниці кущів шипшини. (а.с.19-20)

Зелені насадження, що підлягають охороні відповідно до цього договору, знаходяться на земельній ділянці: місцезнаходження проспект Космонавта Комарова, 9-б Перемоги, 67 у Солом`янському районі м.Києва (кадастровий номер 8000000000:69:115:0053), площа 0,3097 га (п. 3 Договору).

Пунктом 4.1. Договору визначено, що утримувач зобов`язується утримувати в належному санітарному стані зелені насадження, зазначені в пункті 2 цього договору.

За таких обставин, Суд зазначає, що саме Відповідач, як землекористувач земельної ділянки площею 0,3097 га (кадастровий номер 8000000000:69:115:0053) по проспекту Космонавта Комарова, 9-б у Солом`янському районі м.Києва, є особою, яка відповідає за охорону зелених насаджень, які перебувають на цій земельній ділянці, за неналежне виконання якого останній має нести встановлену чинним законодавством відповідальність.

Частиною 1 ст. 26-1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що порушення об`єктів благоустрою, пов`язане з виконанням суб`єктами господарювання земляних та ремонтних робіт, здійснюється на підставі дозволу на порушення об`єктів благоустрою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (надалі - дозвіл), крім випадків, встановлених абзацами другим - п`ятим частини першої цієї статті.

Дозвіл на порушення об`єктів благоустрою не вимагається, якщо земляні та ремонтні роботи здійснюються: особами, які мають документ, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою, у тому числі право земельного сервітуту; у складі підготовчих або будівельних робіт, право на виконання яких оформлене у встановленому законодавством порядку; особами, які здійснюють будівельно-монтажні роботи з будівництва (нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту) лінійних об`єктів інженерної інфраструктури. Про початок виконання таких робіт особа, яка має намір їх здійснювати, не пізніше ніж за один робочий день повідомляє про це відповідний виконавчий орган сільської, селищної, міської ради. У такому разі право на порушення об`єктів благоустрою виникає з дня, зазначеного як день початку здійснення відповідною особою будівельно-монтажних робіт.

Відповідно до ч. 2 ст. 26-1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перелік земляних та ремонтних робіт, для виконання яких необхідно отримати дозвіл, встановлюється у Типовому порядку щодо видачі дозволів на порушення об`єктів благоустрою або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів, який затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приписами частин 2, 3 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об`єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об`єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок коштів їх власників або користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку. Видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, отримані відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», є підставою для видалення зелених насаджень після обстеження земельної ділянки та складання акта обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню. У цьому разі видалення зелених насаджень не потребує дозволу (ордера). Відновна вартість визначається на підставі акта обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню, та сплачується до прийняття об`єкта в експлуатацію. Розмір відновної вартості видалених зелених насаджень зменшується на суму, передбачену проектною документацією на озеленення території.

Процедуру видалення дерев, кущів, газонів і квітників (далі - зелені насадження) на території населеного пункту визначено Порядком видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 № 1045 (надалі - Порядок № 1045).

Пунктом 2 вказаного Порядку від № 1045 передбачено, що видалення зелених насаджень здійснюється у разі, зокрема, виконання підготовчих і будівельних робіт на об`єктах відповідно до статей 35-37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до п. 3 Порядку № 1045 видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється: за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - компетентний орган) на підставі ордера (крім випадків, передбачених пунктами 7-10 цього Порядку); на підставі документів, визначених статтями 35-37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За наявності дозволу на виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається.

Отже, за змістом положень чинного законодавства видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється у визначеному законодавством порядку, а охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на земельних ділянках, наданих в оренду здійснюється за рахунок коштів їх користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку.

Відповідно до підп. 19.1.1 п. 19.1 Правил благоустрою міста Києва контроль за станом благоустрою міста, а також контроль за дотриманням та здійсненням заходів, спрямованих на виконання вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів», цих Правил здійснюється Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке виконує функції інспекції з питань благоустрою в м. Києві, та управліннями (відділами) контролю за благоустроєм виконавчих органів районних у м. Києві рад (районних у м. Києві державних адміністрацій), а також Головним управлінням МВС України в м. Києві, іншими структурними підрозділами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в межах наданих повноважень, комунальними підприємствами, установами та організаціями, які несуть відповідальність за належне утримання об`єктів благоустрою.

Підпунктом 19.2.1 пункту 19.2 Правил благоустрою міста Києва визначено, що уповноважені працівники Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) мають право залучати спеціалістів структурних підрозділів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), комунальних підприємств, установ та організацій, об`єднань громадян (за погодженням з їхніми керівниками) для розгляду питань у сфері благоустрою території міста, вносити приписи з вимогою усунення порушень Закону України «Про благоустрій населених пунктів» і цих Правил, складати протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Уповноважені працівники районних управлінь (відділів) контролю за благоустроєм виконавчих органів районних у м.Києві рад (районних у м. Києві державних адміністрацій) мають право вносити приписи з вимогою усунення порушень Закону України «Про благоустрій населених пунктів» і цих Правил, складати протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Департамент захисту довкілля та адаптації до зміни клімату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видав наказ №47 від 23.04.2024 року «Про проведення планової перевірки стану виконання охоронних договорів на зелені насадження», зокрема, у Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» (Охоронний договір на зелені насадження №372). (а.с.43-47)

Листом №077-5260 від 11.09.2024 року Департамент захисту довкілля та адаптації до зміни клімату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив Відповідача про проведення перевірки стану виконання охоронного договору на зелені насадження, що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення. (а.с.48)

26.09.2024 року Департаментом захисту довкілля та адаптації до зміни клімату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проведено перевірку стану виконання охоронного договору на зелені насадження №372 від 12.06.2020 року на земельній ділянці: місцезнаходження проспект Космонавта Комарова, 9-б Перемоги, 67 у Солом`янському районі м.Києва (кадастровий номер 8000000000:69:115:0053), за наслідками якої складно Акт про проведення планової перевірки стану виконання охоронного договору на зелені насадження №181/1 від 26.09.2024 року, яким встановлено відсутність по просп. Любомира Гузара (Космонавта Комарова), 9-Б у Солом`янському районі міста Києва 1 дерево горіха грецького (п.7 охоронюваного договору), 5 дерев клена ясенистого (п.3, 8, 10, 11,13 охоронного договору). Відповідно до розрахунку відновної вартості та штрафу видалених зелених насаджень, які підлягали охороні згідно охоронного договору на зелені насадження №372 від 12.06.2020, складеного 26.09.2024, відновна вартість становить – 156 239,42 грн. Разом з урахуванням індексу споживчих цін відновна вартість зелених насаджень, що підлягали збереженню за вказаним договором становить 172 253,80 грн. Відповідно до п. 6.1 охоронного договору на зелені насадження № 372 від 12.06.2020 штраф за знищення зелених насаджень становить (300% відновної вартості зелених насаджень) 516 761,41 грн. Всього з урахуванням штрафу становить 689 015,22 грн. (а.с.49-50)

Листом №077/03-1286 від 11.04.2025 року Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста Києва «КИЇВЗЕЛЕНБУД» вимагало від Відповідача сплатити до міського бюджету відновну вартість зелених насаджень з урахуванням штрафу у розмірі 689 015,22 грн., що підтверджується копіями фіскального чеку, списку згрупованих поштових відправлень. (а.с.51-52)

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, серед іншого, передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до положень статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено ст. 1166 ЦК України, яка встановлює, що майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1) неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду зокрема підстав невиконання завдавачем шкоди покладених на нього обов`язків; 2) наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; 4) вина особи, що завдала шкоду.

З огляду на наведене, предметом доказування в даній справі про стягнення шкоди є наявність усіх складових елементів правопорушення.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Судом встановлено, що Відповідач, як землекористувач, не забезпечив охорону і збереження зелених насаджень на спірній земельній ділянці, чим було заподіяно матеріальну шкоду навколишньому природному середовищу.

При цьому, Суд зауважує, що за змістом наведених норм природоохоронного законодавства за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища цивільно-правову відповідальність несуть не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну видалення зелених насаджень, а й орендарі земельних ділянок, які допустили протиправну бездіяльність щодо забезпечення охорони та збереження зелених насаджень від незаконних видалень.

Матеріалами справи підтверджується та Відповідачем в свою чергу не спростовано факт видалення зелених насаджень на орендованій Відповідачем земельній ділянці площею 0,3097 га (кадастровий номер 8000000000:69:115:0053) по проспекту Космонавта Комарова, 9-б у Солом`янському районі м.Києва, без відповідних дозвільних документів.

Відповідно до п. 1.7. Методики розмір відшкодування збитків, завданих об`єкту благоустрою, пов`язаний з усуненням пошкоджень об`єкта благоустрою, що виникли безпосередньо в результаті дій винної особи або як наслідок таких дій, і складається з вартості робіт на його відновлення до стану функціонального використання такого об`єкта, який відповідає вимогам державних стандартів, норм і правил.

Відновна вартість об`єктів благоустрою розраховується на основі економічно обґрунтованих планованих витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість. Розрахунок відновної вартості об`єкта благоустрою здійснюється на нормативній основі відповідно до економічно обґрунтованих планованих витрат, а також на підставі державних і галузевих нормативів (норм) витрат матеріальних і паливно-енергетичних ресурсів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів, ставок податків і зборів (обов`язкових платежів), норм і нормативів з оплати праці (пункти 2.1., 2.2. Методики).

За змістом п. 4.11 Охоронного договору утримувач зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану пошкодженням або знищенням зелених насаджень.

Так, прокуратурою заявлено вимоги про стягнення з Відповідача відновної вартості знищених зелених насаджень з урахуванням штрафу у розмірі 689 015 грн. 22 коп.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що у разі знищення або пошкодження зелених насаджень до ступеня припинення росту, у зв`язку з невиконанням умов договору утримувач сплачує відновну вартість зелених насаджень у сумі розрахованій на момент повідомлення про пошкодження зелених насаджень (або виявлення таких пошкоджень уповноваженим органом) та штраф у розмірі 300 % відновної вартості зелених насаджень.

На підтвердження обґрунтованості розміру заявленої відновної вартості знищених зелених насаджень та штрафу прокуратурою подано розрахунок відновної вартості та штрафу видалених зелених насаджень, які підлягали охороні згідно з Охоронним договором на зелені насадження №372 від 12.06.2020 року, який складено представниками КО «Київзеленбуд» 26.09.2024 згідно з рішенням Київської міської ради №384/6600 «Про затвердження Порядку видалення зелених насаджень на території міста Києва» (із змінами і доповненнями) та Методики визначення відновної вартості зелених насаджень, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №127 від 12.05.2009, відповідно до якого відновна вартість знищених зелених насаджень складає 164 207 грн. 63 коп., а штраф – 516 761 грн. 41 коп. (а.с.50)

У постанові від 13.08.2025 у справі №910/11038/24 Верховний Суд зазначив, що: «Верховний Суд у постанові від 01.04.2025 у справі № 910/9201/23 вже виснував про те, що висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 в контексті застосування частини другої статті 625 ЦК України (який безумовно є висновком Верховного Суду у розумінні статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 ГПК України) включає в себе й тлумачення процедури визначення величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми.».

Судом перевірено розрахунок відновної вартості знищених зелених насаджень на суму в розмірі 172 253 грн. 80 коп., заподіяного внаслідок незаконного вирубування дерев на земельній ділянці площею 0,3097 га (кадастровий номер 8000000000:69:115:0053) по проспекту Космонавта Комарова, 9-б у Солом`янському районі м.Києва, та встановлено, що він здійснений із урахуванням вимог Методики визначення відновної вартості зелених насаджень.

Разом з тим, Суд відзначає, що передбачені вказаним п. 6.1 Охоронного договору відновна вартість зелених насаджень та штраф мають різну правову природу, а відтак їх розрахунок із застосуванням правил округлення має здійснюватись окремо.

Суд, перевіривши розрахунок 300% штрафу у розмірі 516 761 грн. 41 коп., у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком прокурора, а тому з Відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 516 761 грн. 40 коп.

Згідно з п. 4 Порядку видалення зелених насаджень у населених пунктах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1045 від 01.08.2006, відновна вартість зелених насаджень, що належать до комунальної власності, сплачується до відповідного місцевого бюджету.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, Товариство з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» зобов`язано відшкодувати Київській міській раді відновну вартість знищених зелених насаджень у розмірі 172 253 грн. 80 коп. та 300% штрафу у розмірі 516 761 грн. 40 коп., що разом складають суму у розмірі 689 015 грн. 20 коп.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що прокурором доведено наявності усіх елементів складу правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди, зокрема, неналежне виконання Відповідачем обов`язків землекористувача наслідком чого стало самовільне видалення зелених насаджень на спірній земельній ділянці чим було завдано шкоди розмір якої доведений наявними у матеріалах справи доказами.

За таких обставин, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» на користь Київської міської ради відновної вартості зелених насаджень з урахуванням штрафу у розмірі 689 015 грн. 20 коп., завданої державі внаслідок порушення вимог чинного природоохоронного законодавства, є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).
У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» про стягнення заборгованості у розмірі 689 015 грн. 22 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. 
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -
УХВАЛИВ

1. Позов Керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації – задовольнити частково. 

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» (69005, Запорізька обл., місто Запоріжжя, б.Центральний, будинок 3, ідентифікаційний код юридичної особи 41051072) на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний код юридичної особи 22883141) відновну вартість знищених зелених насаджень у розмірі 172 253 (сто сімдесят дві тисячі двісті п`ятдесят три) грн. 80 коп. та штраф у розмірі 516 761 (п`ятсот шістнадцять тисяч сімсот шістдесят одна) грн. 40 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗІЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» (69005, Запорізька обл., місто Запоріжжя, б.Центральний, будинок 3, ідентифікаційний код юридичної особи 41051072) на користь Київської обласної прокуратури (01601, місто Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 27/2, ідентифікаційний код юридичної особи 02909996) судовий збір у розмірі 8 268 (вісім тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 10 коп.

4. В іншій частині позову – відмовити. 

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 05 червня 2026 року.

Суддя О.В. Чинчин