КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8670/2026
Справа № 759/1382/19

П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 червня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Кашперської Т.Ц., 
суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря Діденка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва в складі судді Журибеди О.М., постановлену в м. Київ 30 січня 2026 року у справі за поданням заступника начальника відділу Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Барановського Бориса Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_1 ,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 

в с т а н о в и в :

У січні 2026 року заступника начальника відділу Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Барановський Б.В. звернувся до суду із даним поданням, просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу - боржника ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом (дублікатом) № 759/1382/19, виданим 28 травня 2025 року.
Посилався на те, що на виконанні у Святошинському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа (дубліката) № 759/1382/19, виданого 28 травня 2025 року, про визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його вихованні: 1) можливість зустрічей кожної першої і третьої суботи та неділі з 11:00 суботи до 19:30 неділі за місцем проживання дитини з матір`ю; 2) можливість спільного відпочинку один календарний тиждень влітку та один календарний тиждень в зимовий період під час відпустки батька без присутності або у присутності матері дитини; 3) можливості спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням режиму дня, що забезпечує гармонійний і здоровий розвиток дитини; 4) можливість спільного святкування у непарні роки наступних свят: Новий рік (31 грудня) з 20:00 до 19:00 наступного дня після свят, Різдво Христове (7 січня), Пасха (Великдень), Трійця; 5) можливість спільного святкування дня народження батька (1 березня).
За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_2 
02 червня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, будь-яких дій, спрямованих на виконання, не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». 
Згідно акту державного виконавця від 21 червня 2025 року, за результатом проведення виконавчих дій державним виконавцем вбачається невиконання рішення суду.
25 червня 2025 року державним виконавцем, керуючись ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, накладено на боржника - фізичну особу штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1700 грн.).
Відповідно до акту державного виконавця від 06 грудня 2025 року, який був складений о 11:15 06 грудня 2025 року за адресою АДРЕСА_1 в присутності стягувача ОСОБА_1 та представника служби у справах дітей Святошинської районної державної адміністрації у м. Києві Мацкевич В.М., рішення суду боржником не виконано без поважних причин.
До теперішнього часу рішення не виконано, а боржник свідомо ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києвавід 30 січня 2026 року подання залишено без задоволення.

Стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_1 ,не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києвавід 30 січня 2026 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити подання про встановлення тимчасового обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 . 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги наводив зміст ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 10 червня 2021 року у справі № 11-104сап21, Верховного Суду в постанові від 25 січня 2023 року у справі № 752/6019/21, у яких роз`яснено вимоги щодо вмотивованості судових рішень.
Вважав ухвалу немотивованою та неаргументованою, яка взагалі не містить обґрунтувань суду щодо відсутності фактів, на які посилається заступник начальника Святошинського ВДВС, крім того, суд не аргументував у рішенні, чому не погоджується з доводами у скарзі, а лише здійснено посилання на загальні статті.
Під час розгляду справи судом не досліджено ту обставину, що ОСОБА_2 систематично ухилялася та ухиляється від виконання рішення суду, що підтверджується складеними актами державного виконавця та як наслідок винесення відповідних постанов про накладення штрафів на ОСОБА_2 , постанова про обмеження у праві керування транспортними засобами та заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.
На теперішній час жодна з постанов про накладення штрафу на боржника не скасована, а факт невиконання рішення суду встановлено державними виконавцями у формі чисельних актів. 
Повідомляв, що 23 серпня 2024 року дитину було викрадено групою осіб, як наслідок було скеровано обвинувальний акт до суду. 
Наголошував, що положеннями законодавства передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Таким чином, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суд повинен з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання. Факт умисного невиконання рішення суду підтверджується матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_3.
Відповідно до листа Святошинського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 06 листопада 2025 року, за результатами розгляду звернення від Святошинського ВДВС в м. Києві щодо невиконання ухвали суду ОСОБА_2 розпочато кримінальне провадження. 
Повідомляв, що сплачує аліменти на утримання дитини, проте судом першої інстанції проігноровано застосування такої санкції як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України щодо боржниці ОСОБА_2 , яка ухиляється від виконання рішення суду.
Як наслідок, судом першої інстанції під час розгляду подання державного виконавця грубо проігноровано постанову Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 522/8802/17, згідно якої, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема, виконання судового рішення.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло. ОСОБА_2 направила пояснення, в яких зазначила, що вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, такою, що постановлена з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної такими, що не дають підстав для її задоволення. Зазначала, що постановою Верховного Суду від 25 березня 2026 року частково задоволено її касаційну скаргу, визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Личика Ю.М. від 02 червня 2025 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3. За таких обставин усі рішення та дії державного виконавця, вчинені в межах зазначеного виконавчого провадження, є незаконними та не створюють жодних правових наслідків. Постановами від 20 квітня 2026 року всі постанови державним виконавцем скасовані, в тому числі постанова про відкриття виконавчого провадження, а виконавчий лист повернуто стягувачу ОСОБА_1 без виконання. На даний час не існує виконавчого провадження, предметом дій і рішень виконавця у якому є апеляційна скарга ОСОБА_1 

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не направив представника в судове засідання, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки-повідомлення до електронного кабінету.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).
Враховуючи наведене, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, а також з урахуванням необхідності розгляду справи в передбачений законом строк, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, які не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Залишаючи без задоволення подання заступника начальника відділу Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Барановського Б.В. про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що належних доказів цілеспрямованого ухилення боржника від виконання рішення на час подання заявником не надано.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 травня 2025 року Святошинським районним судом м. Києва видано дублікат виконавчого листа у справі № 759/1382/19 на примусове виконання постанови Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Бердянської міської ради Запорізької області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною. Суд вирішив визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його вихованні: 1) можливість зустрічей кожної першої і третьої суботи та неділі з 11:00 суботи до 19:30 неділі за місцем проживання дитини з матір`ю; 2) можливість спільного відпочинку один календарний тиждень влітку та один календарний тиждень в зимовий період під час відпустки батька без присутності або у присутності матері дитини; 3) можливості спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням режиму дня, що забезпечує гармонійний і здоровий розвиток дитини; 4) можливість спільного святкування у непарні роки наступних свят: Новий рік (31 грудня) з 20:00 до 19:00 наступного дня після свят, Різдво Христове (7 січня), Пасха (Великдень), Трійця; 5) можливість спільного святкування дня народження батька (1 березня).
Боржником за виконавчим листом зазначена ОСОБА_2 , місцем її проживання - АДРЕСА_1 (а. с. 4).

02 червня 2025 року головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Личиком Ю.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3, зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а. с. 5).
12 червня 2025 року о 18:40 головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Личиком Ю.М. при примусовому виконанні виконавчого листа (дублікат) № 759/1382/19 складено акт у присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про те, що вимогою державного виконавця від 11 червня 2025 року вих. № 73581 призначено виконавчі дії в частині спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , сторони повідомлені про заплановані виконавчі дії належним чином. 12 червня 2025 року здійснено дзвінок з телефону стягувача НОМЕР_1 на телефон боржника НОМЕР_2 за допомогою месенджера Whatsapp. В результаті дзвінка по відеозв`язку вийшла на зв`язок боржник, а потім телефон взяв син ОСОБА_5 та повідомив, що не має бажання розмовляти з татом, в подальшому під чаас розмови батька син мовчав, після чого телефон знову взяв боржник та повідомив, що син не бажає розмовляти. Під час наступних дзвінків батько почав говорити та запитувати про дозвілля сина, син мовчав та в подальшому не повторював про небажання спілкуватись, після чого телефон взяла знову боржник. Після чого контакт батька з сином був перерваний (а. с. 6).
25 червня 2025 року державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої слуджи у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Личиком Ю.М. винесено постанову про накладення штрафу у ВП № НОМЕР_3, якою встановлено, що згідно акта державного виконавця від 21 червня 2025 року, за результатом проведення виконавчих дій державним виконавцем вбачається невиконання рішення суду. Керуючись ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», за невиконання без поважних причин боржником рішення накладено на ОСОБА_2 штраф на користь держави у розмірі 1700 грн. (а. с. 7).
06 грудня 2025 року о 11:15 заступником начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби Барановським Б.В. при примусовому виконанні виконавчого листа (дублікат) № 759/1382/19 складено акт про те, що рішенням суду зазначено можливість зустрічей кожної першої і третьої суботи та неділі з 11:00 суботи до 19:30 неділі за місцем проживання дитини з матір`ю. Враховуючи той факт, що адресою реєстрації боржника є АДРЕСА_1 , іншу адресу на вимогу державного виконавця боржник не повідомила (адресу місця проживання), дії 06 грудня 2025 року проводяться на адресою АДРЕСА_1 . Будинок по АДРЕСА_2 , більше ніж на 8 під`їздів. Боржником рішення суду не виконано без поважних причин. В місце побачення з дитиною не з`явилась. Підтверджуючих документів про перебування з дитиною за кордоном або в іншому місці не надала. Акт складено у присутності стягувача ОСОБА_1 та представника служби у справах дітей Святошинської РДА Мацкевич В.М. (а. с. 8 - 9).
09 грудня 2025 року заступником начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби Барановським Б.В. винесено постанову про накладення штрафу у ВП № НОМЕР_3, якою встановлено, що відповідно до акту державного виконавця від 06 грудня 2025 року, який був складений о 11:15 06 грудня 2025 року за адресою АДРЕСА_1 , в присутності стягувача ОСОБА_1 та представника служби у справах дітей Святошинської РДА Мацкевич В.М., рішення суду боржником не виконано без поважних причин. Керуючись ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», за повторне невиконання без поважних причин боржником рішення накладено на ОСОБА_2 штраф на користь держави у розмірі 3400 грн. (а. с. 10).
09 грудня 2025 року заступником начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби Барановським Б.В. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до виконання рішення (а. с. 11).
22 грудня 2025 року заступником начальника Святошинського відділу держаної виконавчої служби Барановським Б.В. при примусовому виконанні виконавчого листа (дублікат) № 759/1382/19 складено акт про те, що рішенням суду зазначено можливість зустрічей кожної першої і третьої суботи та неділі з 11:00 суботи до 19:30 неділі за місцем проживання дитини з матір`ю. 16 грудня 2025 року та 19 грудня 2025 року державним виконавцем в системі АСВП винесена вимога, яка була направлена сторонам виконавчого провадження для виконання. Вимогою призначено зустріч на третю суботу місяця, а саме 20 грудня 2025 року за адресою АДРЕСА_1 . За участі представника органу опіки та піклування, яка була залучена виконавцем для участі у проведенні виконавчих дій, стягувачем зафіксовано невиконання рішення суду. Крім того, стягувачем здійснено виклик по лінії 102 з повідомленням про невиконання рішення суду. Боржником ОСОБА_2 рішення суду в частині можливості зустрічі кожної першої і третьої суботи та неділі з 11:00 суботи до 19:30 неділі за місцем проживання дитини з матір`ю не виконано без поважних причин, про що і складено цей акт (а. с. 12).
03 січня 2026 року о 11:00 заступником начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби Барановським Б.В. при примусовому виконанні виконавчого листа (дублікат) № 759/1382/19 складено акт про те, що враховуючи той факт, що боржник свідомо не надає фактичне місце перебування дитини, на вимоги державного виконавця не відповідає належним чином, то виконавчі дії призначені за адресою, зазначеною у виконавчому документі, а саме АДРЕСА_1 (без зазначення номеру під`їзду та квартири). Встановлено, що рішення боржником в частині виконання рішення щодо зустрічей кожної першої і третьої суботи з 11:00 до 19:00 неділі не виконано без поважних причин. Акт складено у присутності понятого ОСОБА_4 та стягувача ОСОБА_1 (а. с. 13 - 14).
Наведене підтверджується матеріалами справи.

Крім того, до апеляційної скарги надано нові докази, а саме копію листа Департаменту організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Національної поліції України від 29 травня 2025 року на запит ОСОБА_1 на публічну інформацію про находження з 23 серпня 2024 року до 25 травня 2025 року до поліції повідомлень ОСОБА_1 , пов`язаних з малолітнім ОСОБА_6 , проінформовано, що згідно з відомостями інформаційно-комунікаційної системи, у запитуваний період від ОСОБА_1 надійшло 32 такі повідомлення; копію листа Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 06 листопада 2025 року на запит ОСОБА_1 на публічну інформацію, згідно якого, до сектору документального забезпечення Святошинського УП ГУНП у м. Києві 29 жовтня 2025 року надійшло звернення від Святошинського ВДВС в м. Києві щодо невиконання ухвали суду ОСОБА_2 , який зареєстрований до інформаційно-пошукової інтегрованої підсистеми «Єдиний облік» Святошинського УП ГУНП у м. Києві за № 92428 з подальшим внесенням відомостей до ЄРДР № 12025100080003201 від 31 жовтня 2025 року за ч. 1 ст. 382 КК України, подальший розгляд та досудове розслідування здійснюється слідчим відділом Святошинського УП ГУНП у м. Києві; копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № НОМЕР_4, згідно якого станом на 27 січня 2026 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Вирішуючи питання щодо можливості долучення даних доказів, апеляційний суд враховує таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Апеляційний суд враховує, що ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2026 року постановлена за відсутності учасників справи, а отже ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати власні докази, відтак дані докази приймаються судом.

Апеляційний суд також враховує, що право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, відтак прийняття доказів, наданих відповідачем, та їх оцінка є необхідними для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мають значення для справи в межах апеляційного перегляду.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли у нього є всі реальні можливості виконати цей обов`язок (наприклад, наявність майна, грошових коштів, тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Стаття 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною. 
Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Згідно ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Скориставшись наданими йому законом повноваженнями, заступник начальника відділу Святошинського ВДВС у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Барановський Б.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 , як боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 у праві виїзду за межі України до виконання останньою своїх зобов`язань.

Звертаючись до суду з даним поданням, заступник начальника відділу Святошинського ВДВС у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Барановський Б.В. як на підставу для застосування обмежувальних заходів посилався на те, що ОСОБА_2 не виконує зобов`язання, покладені на неї судом та ухиляється від виконання судового рішення у справі № 759/1382/19.

У поданні державний виконавець вказував на те, що рішення суду боржник не виконала, будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення, не здійснила.

Проте, з наявних у матеріалах справи доказів даних обставин не підтверджується, враховуючи наступне.

Так, зі змісту акту державного виконавця від 12 червня 2025 року вбачається, що 12 червня 2025 року здійснено дзвінок з телефону стягувача на телефон боржника, яка вийшла на зв`язок та забезпечила можливість спілкування ОСОБА_1 із сином ОСОБА_5 , однак дитина не виявила бажання спілкуватися, про що сама повідомила в телефонній розмові. 

За даних обставин державним виконавцем не доведено, а судом першої інстанції відповідно не встановлено обставин ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання рішення суду в частині можливості спілкування батька з дитиною засобами телефонного зв`язку.

Зі змісту актів державного виконавця від 06 грудня 2025 року, 22 грудня 2025 року та 03 січня 2026 року вбачається, що виконавчі дії, а саме зустріч кожної першої і третьої суботи та неділі з 11:00 суботи до 19:30 неділі за місцем проживання дитини з матір`ю, проводились за адресою АДРЕСА_1 , зазначеною у виконавчому листі. Проте у актах самим державним виконавцем (заступником начальника Святошинського ВДВС) зазначено, що будинок за адресою АДРЕСА_1 є багатоквартирним, дев`ятиповерховим і має більше ніж 8 під`їздів, з урахуванням вищевикладеного, у акті не зазначено, в якому конкретному місці мали проводитись виконавчі дії, і не надано доказів, що боржник ОСОБА_2 була про таке конкретне місце попереджена, однак саме в це місце не з`явилась.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а доводи стягувача в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції під час розгляду подання державного виконавця грубо проігноровано постанову Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 522/8802/17, згідно якої, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема, виконання судового рішення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Інші доводи, які наведені в апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої 
інстанції щодо недоведення державним виконавцем факту ухилення боржника від виконання судового рішення.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що боржник жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду не здійснила, і що факт умисного невиконання рішення суд підтверджується матеріалами виконавчого провадження, відхиляються апеляційним судом, оскільки в даному випадку, доведення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язання покладено саме на державного виконавця, чого ним здійснено не було.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що ухвала є немотивованою та неаргументованою, судом не аргументовано, чому він не погоджується з доводами у скарзі, враховуючи таке.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).

Згідно ч. 1 ст. 260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: а) дати і місця її постановлення; б) найменування суду, прізвища та ініціалів судді (суддів); в) імен (найменувань) учасників справи; 2) описової частини із зазначенням суті клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою; 3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; 4) резолютивної частини із зазначенням: а) висновків суду; б) строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Наведеним вимогам ч. 1 ст. 260 ЦПК України ухвала суду першої інстанції відповідає, є достатньо вмотивованою та містить висновки суду щодо обставин, які мають значення для розгляду скарги.

Наведення в апеляційній скарзі загальних норм матеріального права і судової практики ЄСПЛ, без зазначення, яким чином судом першої інстанції були не застосовані або неправильно застосовані дані норми, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд враховує, що за умов недоведеності ухилення боржника від виконання рішення, обмеження її права залишати країну в умовах воєнного стану для уникнення небезпеки для життя та здоров`я не можна вважати виправданим і пропорційним.

Самі по собі доводи апеляційної скарги, що 23 серпня 2024 року дитину було викрадено групою осіб і він не бачив її з моменту викрадення 15 місяців, і що він належно сплачує аліменти на утримання дитини, не є підставою для скасування законної і обґрунтованої ухвали суду першої інстанції та для застосування до боржника у виконавчому провадженні обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, оцінюючи доводи апеляційної скарги, що жодна з постанов про накладення штрафу на боржника, а також постанова про обмеження у праві керування транспортними засобами не скасована, а факт невиконання рішення суду встановлено державними виконавцями у формі чисельних актів, апеляційний суд враховує таке.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного Суду від 25 березня 2026 року у справі № 759/1382/19 визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Личика Ю.М. від 02 червня 2025 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/135655186). 

Також, як вбачається з відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження за пошуком по виконавчому провадженню № НОМЕР_3, із повідомленим в апеляційній скарзі ідентифікатором доступу, 20 квітня 2026 року заступником начальника відділу Святошинського ВДВС у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Барановським Б.В. з урахуванням постанови Верховного Суду від 25 березня 2026 року у справі № 759/1382/19 було прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу (виконавчого листа (дубліката) № 759/1382/19 від 28 травня 2025 року) стягувачу без прийняття до виконання, скасовано процесуальні документи, прийняті державним виконавцем у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, а стан виконавчого провадження переведено у статус «Відмовлено у відкритті».

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

За даних обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для встановлення обмеження боржника у праві виїзду за межі України за поданням державного виконавця у виконавчому провадженні, в якому виконавчі дії не проводяться.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалою суду і переоцінки доказів, та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 червня 2026 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О. 

Яворський М.А.