КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 761/31860/19 
номер провадження 22-ц/824/2556/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	 Єфіменко І.О.,	
учасники справи: відповідач ОСОБА_1 ,
представник відповідача Новак Н.Ю.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року /суддя Ковбасюк О.О./
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання ухвали Подільського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року такою, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року замінено стягувача у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_1 зі ОСОБА_4 на ОСОБА_3 на підставі Договору про відступлення права вимоги № 1 від 19.04.2019 р.
ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання ухвали Подільського районного суду м. Києва від 26.11.2024 р., залишеної без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.03.2025 р. такою, що не підлягає виконанню. 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21 серпня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовлено. /т. 1 а.с. 60-63/
Не погоджуючись з ухвалою, представник заявниці звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 21.08.2025 по справі №761/31860/19 - скасувати. Постановити нове рішення, яким ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 21.08.2025 по справі №761/31860/19 визнати такою, що не підлягає виконанню. 
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянтка посилається на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд неправильно застосував ст. 432 ЦПК України, дійшовши помилкового висновку, що ухвала про заміну стягувача у виконавчому провадженні не є виконавчим документом. Апелянтка наголошує, що така ухвала за своєю правовою природою безпосередньо впливає на порядок примусового виконання судового рішення, породжує обов`язок державного виконавця вчинити конкретні дії (замінити стягувача) та змінює суб`єктний склад виконавчих правовідносин. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» до виконавчих документів належать ухвали суду у випадках, передбачених законом. Ігнорування судом цієї суті ухвали призвело до необґрунтованої відмови у застосуванні ст. 432 ЦПК України.
Вказувала, що суд першої інстанції грубо порушив вимоги ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не врахувавши преюдиціальне значення постанови Київського апеляційного суду від 09.04.2025 у справі № 761/21305/19, якою Договір № 1 про відступлення права вимоги від 19.04.2019 визнано неукладеним. Оскільки в обох справах беруть участь ті самі особи, встановлений постановою факт неукладеності договору не підлягає новому доказуванню. У зв`язку з цим відпали правові підстави для заміни стягувача, визначені в ухвалі від 26.11.2024 (ст. 512, 514 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).
Наголошувала, що залишення в силі оскаржуваної ухвали порушує фундаментальні принципи цивільного судочинства - принцип правової визначеності, принцип добросовісності учасників процесу (ст. 3, 44 ЦПК України), право на ефективний судовий захист (ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Боржник опинився у ситуації, коли з неї можуть стягувати кошти на користь особи, яка не є законним стягувачем, що створює реальний ризик подвійного стягнення одного й того самого боргу.
Крім того, апелянтка вказує на зловживання процесуальним правом з боку ОСОБА_3 (ст. 44 ЦПК України), оскільки остання, усвідомлюючи дефектність договору відступлення права вимоги, домагається заміни стягувача у виконавчому провадженні. Такі дії суперечать вимогам добросовісності.
Виконання спірної ухвали також позбавляє боржника права на укладення мирової угоди з належним стягувачем (ст. 207 ЦПК України) та порушує її майнові права, гарантовані ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд першої інстанції обмежився формальним посиланням на те, що ухвала про заміну стягувача не зазначена у переліку виконавчих документів, не давши належної правової оцінки наведеним вище обставинам, що є порушенням вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.
Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04.05.2005 року у справі №2-179/2005 стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 155283,75 грн орендної плати за період з 19.06.2003 по 31.03.2005 та судові витрати в розмірі 1406 грн, а всього 156 689,75 грн.
На підставі вказаного рішення суду Шевченківським районним судом м. Києва 13.10.2005 видано виконавчий лист № 2-179/05.
12.12.2005 державним виконавцем ВДВС відкрито виконавче провадження по вищевказаному виконавчому документу.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26.11.2024, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.03.2025, замінено стягувача ОСОБА_4 його правонаступником ОСОБА_3 у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва від 13.10.2005 року №2-179 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу у сумі 156 689,75 грн.
Встановлено і те, що 13.11.2024 Оболонським районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі №761/21305/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 30 685,48 грн.- інфляційні втрати, 13 419,51 грн. - три проценти річних.
Постановою Київського апеляційного суду від 09.04.2025 вказане рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відмовлено.
Обґрунтовуючи подану заяву, заявниця та її представник стверджують, що наявність зазначеного вище рішення суду апеляційної інстанції від 09.04.2025 свідчить про те, що визначені в ухвалі Подільського районного суду міста Києва від 26.11.2024 по справі 761/31860/19 підстави для заміни сторони виконавчого провадження відпали, а відповідна ухвала фактично виявилася такою, що суперечить встановленим судом обставинам у рішенні, яке має преюдиційне значення, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання цієї ухвали такою, що не підлягає виконанню, оскільки заміна сторони відбулася на підставі Договору №1 про відступлення права вимоги від 19.04.2019, який визнаний судом неукладеним.
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався ст. 432 ЦПК України про те, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин; ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що перелік виконавчих документів є вичерпним та ухвала суду про заміну сторони виконавчого провадження не належить до виконавчих документів; ст. 247 ЦПК України про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу.
Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 26.11.2024 про заміну стягувача у виконавчому провадженні не є виконавчим документом у розумінні закону, а тому не може бути визнана такою, що не підлягає виконанню на підставі ст. 432 ЦПК України, у зв`язку з чим у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року можна визнати такою, що не підлягає виконанню на підставі ст. 432 ЦПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково. Перелік виконавчих документів є вичерпним і встановлений ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвала суду про заміну стягувача у виконавчому провадженні до цього переліку не належить. Вона не створює нового обов`язку боржника, а лише замінює особу стягувача у вже існуючих виконавчих правовідносинах. Тому така ухвала за своєю правовою природою не є виконавчим документом і не може бути визнана такою, що не підлягає виконанню в порядку ст. 432 ЦПК України.
Доводи апелянтки щодо преюдиціального значення постанови Київського апеляційного суду від 09.04.2025 у справі № 761/21305/19 також не спростовують правильності оскаржуваної ухвали. 
Посилання апелянтки на порушення принципів правової визначеності, добросовісності та права на ефективний судовий захист є загальними та не містять конкретних порушень норм матеріального чи процесуального права, які б впливали на правильність оскаржуваної ухвали. Заміна стягувача у виконавчому провадженні не позбавляє боржника права на захист та звернення до виконавця у процедурі виконавчого провадження щодо належності стягувача.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено 06.05.2026 р.

Головуючий: Судді: