ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3569/26 Справа № 175/13317/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О., 
суддів – Городничої В.С., Пищиди М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 — ОСОБА_2  на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» звернулося до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 28 жовтня 2022 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», правонаступником якого є позивач ТОВ «Новий Колектор», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1105-7547, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у сумі 4600,00 грн, на строк 300 календарних днів, з датою повернення кредиту – 24 серпня 2003 року; базовий період – 15 календарних днів. 
Проте відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 30 квітня 2025 року утворилась заборгованість в загальній сумі 43936,90 грн, з яких: 4600,00 грн - заборгованість за тілом та 39336,90 грн - заборгованість за відсотками. 
Враховуючи порушення відповідачем прав та інтересів позивача, останній звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 43936,90 грн При цьому у відповіді на відзив позивачем було зменшено розмір позовних вимог, а тому просив стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту в сумі 4600,00 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2025 року позов ТОВ «Новий Колектор» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий Колектор» заборгованість за кредитним договором № 1105-7547 від 28 жовтня 2022 року в сумі 4600,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 4600,00 грн, а також судовий збір в сумі 2422,40 грн.
Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги ТОВ «Новий Колектор», суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, зокрема, вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов кредитного договору в частині своєчасного повернення суми отриманого кредиту у встановлені кредитним договором строки, беручи до уваги відсутність доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин справи.
Не погодившись з ухваленим рішенням суду, представник відповідача Романцов М.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами з для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту. З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достатні докази перерахування кредитних коштів відповідачу на його картковий (розрахунковий) рахунок відповідно до вимог ст. ст. 526, 1054, 1088 ЦК України, позивачем не доведено факт отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором № 1105-7547 від 22 жовтня 2022 року. Також в апеляційній скарзі зазначено, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та первісного кредитора ТОВ «Укр Кредит Фінанс», яким не може підтверджуватися наявність заборгованості (зокрема, й тіла кредиту) у відповідача перед позивачем. 
Від позивача ТОВ «Новий Колектор» надійшов відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтований законністю рішення суду першої інстанції та необґрунтованістю доводів апеляційної скарги. Обставини укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів апелянтом не спростовано належними та допустимими доказами. Доводи скаржника про відсутність доказів перерахування кредитних коштів відповідачу на його картковий (розрахунковий) рахунок, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з п. 1 ч 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Частиною першою ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 28 жовтня 2022 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор», та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1105-7547, згідно з умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 4600,00 грн, що підтверджується довідкою про перерахування коштів. Відповідно до умов договору строк, на який надається кредит, становить 300 календарних днів; дата повернення кредиту – 24 серпня 2023 року; базовий період – 15 календарних днів.
Договір про відкриття кредитної лінії №1105-7547 від 28 жовтня 2022 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем було укладено у електронному вигляді шляхом підписання відповідачем акцепту оферти електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора.
Відповідно до п. 2.2. Договору Кредитодавець відкрив Кредитну лінію для Позичальника шляхом надання Позичальнику грошових коштів (далі – Кредит) на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит не пізніше останнього дня Строку кредитування та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування Кредитом у порядку, передбаченому цим Договором.
Згідно з п. 4.4. Договору Базовий період складає 15 календарних днів. Перебіг першого Базового періоду починається з дати надання/видачі Кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого Базового періоду. Перебіг кожного наступного Базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього Базового періоду, крім наступного випадку: якщо Позичальник у поточному Базовому періоді має заборгованість зі сплати процентів і здійснив повне погашення цієї заборгованості, в дату погашення вказаної заборгованості перебіг поточного Базового періоду припиняється достроково та з наступного календарного дня починається перебіг наступного Базового періоду. Перебіг останнього Базового періоду закінчується в останній день строку дії цього Договору.
Пунктом 4.6. Договору встановлено, що нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3.00% (три цiлих, нуль сотих відсотки(-ів)) за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання права користування Кредитом за Зниженою та/або Пільговою ставкою).
Відповідно до п. п. 4.8 - 4.10 Договору строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі – Строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 24 серпня 2023 року. Строк Договору є рівним Строку кредитування. В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного та належного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Продовження Строку кредитування в односторонньому порядку Кредитодавцем або Позичальником не допускається. Подовження Строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою Сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань Позичальника. Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає одна мільйон двадцать чотири тисячі пятдесят пять цiлих, нуль сотих відсотки(-ів). Орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладення Договору (за весь Строк кредитування) складає: 46 000,00 грн та включає в себе: суму Кредиту та проценти за користування Кредитом 41 400,00 грн.
У відповідності до довідки про перерахування суми кредиту за договором № 1105-7547 від 28 жовтня 2022 року Кредитодавцем надано Позичальнику кредит у сумі 4 600,00 грн.
Отже, кредитором виконано свої зобов`язання за Договором в повному обсязі.
У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30 квітня 2025 року утворилась заборгованість в загальній сумі 43 936,90 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 4 600,00 грн, а заборгованість за відсотками – 39 336,90 грн, чим порушуються права та інтереси Позивача.
26 грудня 2024 року між ТОВ «Новий Колектор» і ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №УКФ-261224-2 (відступлення прав вимоги), відповідно до умов якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № 1105-7547 від 28 жовтня 2022 року, укладеним між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 . 
На виконання умов зазначеного договору складено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 1105-7547 від 28 жовтня 2022 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким є ОСОБА_1 .
Крім того, 30 грудня 2024 року позивачем на фінансовий номер відповідача ОСОБА_1 , а саме НОМЕР_1 , було направлено СМС-повідомлення з інформацією про укладенння договору факторингу №УКФ-261224-2 від 26 грудня 2024 року, відповідно до умов якого проведено відступлення права вимоги за кредитним договором № 1105-7547 від 28 жовтня 2022 року, новим кредитором є ТОВ «Новий Колектор».
Так, згідно з довідкою про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 1105-7547 від 28 жовтня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2025 року склала 43 936,90 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 4 600,00 грн та заборгованість за відсотками – 39 336,90 грн.
Пунктом 2 частини 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи вищенаведені положення, позивачем було зменшено розмір позовних вимог, у зв`язку з чим він просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за тілом кредиту в сумі 4 600,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції посилався на те, що укладений між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем ОСОБА_1 договір підписано електронним цифровим підписом відповідача у відповідності до положень ЗУ «Про електронну комерцію» та на умовах, визначених у вказаному договорі, тому дійшов висновку про встановлення факту невиконання належним чином відповідачем зобов`язань за договором з повернення кредитних коштів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його законним та вмотивованим, а доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків - необґрунтованими, зважаючи на наступне.
Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовано Цивільним кодексом України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
У відповідності до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, частиною першою цієї статті визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Таким чином, між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як правильно встановив суд першої інстанції, договір про відкриття кредитної лінії № 1105-7547 від 28 жовтня 2022 року підписаний відповідачем власноруч шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чим підтверджується його волевиявлення на укладення договору та прийняття його умов. 
Так, підписуючи договір, відповідач підтвердив ознайомлення з умовами договору про відкриття кредитної лінії разом з Правилами відкриття кредитної лінії, Паспортом і Таблицею споживчого кредиту та надав згоду на їх застосування, що прямо передбачено умовами договору.
При цьому, не заперечуючи факт укладення кредитного договору, відповідач заперечує лише факт отримання ним грошових коштів. 
Разом з тим кредитний договір містить реквізити платіжного засобу, який відповідач зазначив самостійно та бажав отримати кредит саме у такий спосіб. При цьому відповідач не зазначає про наявність помилки у реквізитах.
Крім того, матеріали справи свідчать про те, що відповідач надав первісному кредитору необхідні анкетні дані, а також погодився на обробку інформації та отримання повідомлень від кредитора, що є складовою договірних відносин сторін та підтверджує участь відповідача у процедурі укладення договору.
Таким чином, укладений між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 договір про відкриття кредитної лінії № 1105-7547 від 28 жовтня 2022 року містить усі істотні умови кредитного договору, а також необхідні реквізити сторін, зокрема персональні дані відповідача, його ідентифікаційні відомості та адресу місця проживання.
Отже, наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності свідчать про належне укладення між сторонами кредитного договору та досягнення згоди з усіх його істотних умов.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що кредитний договір укладений між сторонами у спосіб, визначений чинним законодавством України. Сторони кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням, зокрема, щодо суми кредиту, строку кредиту, процентної ставки за кредитом, розміру процентів за користування кредитом, річної процентної ставки, загальної вартості кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та, виходячи з обраних споживачем умов кредитування, відповідач ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту та підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним.
Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів перерахування відповідачу кредитних коштів колегія судів не бере до уваги, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи.
У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17 Верховний Суд вказав, факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо. У зв`язку з наведеним, довідка ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту № 1105-7547 від 28 жовтня 2022 року, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в інформаційній системі. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 вказано, що факт невчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим, як визнанням вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. У відповідності до ч. 1 ст. 28 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто і в такому разі відповідач має прийняти виконання зобов`язання за кредитним договором, запропоноване за позивача третьою особою. 
Зважаючи на викладене, перерахування коштів відповідачу за кредитним договором не безпосередньо з банківського рахунку кредитора на банківський рахунок позичальника, а з використанням стороннього платіжного сервісу (еквайрингу «Liqpay») не свідчить про те, що зобов`язання за кредитним договором не було виконано кредитором. 
Також безпідставними є й аргументи представника відповідача про неналежне дослідження судом першої інстанції доказів у справі та встановлення дійсних обставин справи не в повній мірі, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить. При цьому з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції дослідив надані сторонами докази у їх сукупності, надав їм належну правову оцінку відповідно до вимог статей 76 - 81, 89 ЦПК України та дійшов обґрунтованих висновків щодо наявності правових підстав для задоволення позову.
Отже, інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та правильність висновків суду першої інстанції щодо встановлення факту існування заборгованості та правомірності вимог позивача про її стягнення, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення суду, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх спростував.
Тож колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не містять передбачених законом підстав висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, та відповідно для скасування судового рішення.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки кредитний договір укладений у спосіб, визначений чинним законодавством, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуто, що свідчить про порушення прав кредитора, який вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення грошових коштів відповідно до умов договору.
Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, які доведені належними та допустимими доказами, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 4 600,00 грн.
З огляду на викладене та за встановленими вище обставинами, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про встановлення факту невиконання належним чином своїх зобов`язань зі сторони відповідача.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
У відповідності до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, відтак її необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням висновків апеляційного суду про залишення без змін судового рішення, підстав для розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції відсутні, а сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2  на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2025 року залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 22 травня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді В.С. Городнича
М.М. Пищида