ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 р. 	Справа № 480/4938/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 (суддя: С.М. Гелета, м. Суми) по справі № 480/4938/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві   
про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту – відповідач-1, ГУПФУ в Сумській області), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту – відповідач-2, ГУПФУ в м. Києві), в якому просив суд:
- визнати неправомірним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №262740002838 від 12.06.2025 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно з п. 1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме з 19.04.1991 по 01.01.1994, з 12.04.1994 по 05.03.2004, з 15.03.2010 по 01.04.2016, зарахувати до трудового стажу період проходження строкової служби з 11.05.1988 по 03.11.1990 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з дати звернення за її призначенням, а саме з 03.06.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести виплату нарахованої пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії, а саме з 03.06.2025.
В обґрунтування позову зазначає, що вищезазначене рішення ГУ ПФУ в Сумській області є незаконним, оскільки позивач має понад 10 років пільгового стажу водолаза, що підтверджено особистими книжками водолаза (загалом 3040 годин 14 хвилин під водою). Зазначає, що до 1994 року не існувало годинного цензу, тому періоди роботи до цієї дати повинні бути зараховані. Також, військова служба позивача до 1992 року також повинна зараховуватися до страхового стажу відповідно до ст. 24-1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Трудова книжка є основним доказом стажу, а відповідач не має права ігнорувати достовірні записи.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №262740002838 від 12.06.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, код ЄДРПОУ 21108013) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 ) до страхового стажу період строкової служби з 13.12.1987 до 03.11.1990, а також період роботи в ТОВ «СпецПідводБуд-7» з 01.11.2010 до 28.02.2011, з 01.02.2012 до 31.08.2012, з 01.11.2012 до 01.04.2016.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, код ЄДРПОУ 21108013) здійснити належний підрахунок пільгового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 ) за Списком №1 за період з 01.05.1988 до 31.12.2011 (включно), а саме підрахувати час перебування ОСОБА_1 під водою у годинах з початку водолазної практики, починаючи з 01.05.1988 до 31.12.2011 (включно), відповідно до даних особистих книжок водолаза №64 від 10.01.1988 та №116 від 31.12.2000, а також довідки №199 від 05.10.2020, виданої КП «Плесо», протоколу №7 від 01.12.2011 ТОВ «СпецПідводБуд-7» про проведення атестації робочого місця.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, код ЄДРПОУ 21108013) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 ) від 03.06.2025 про призначення пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду строкової служби з 13.12.1987 до 03.11.1990, а також періоду роботи в ТОВ «СпецПідводБуд-7» з 01.11.2010 до 28.02.2011, з 01.02.2012 до 31.08.2012, з 01.11.2012 до 01.04.2016, а також із врахуванням часу перебування ОСОБА_1 під водою у годинах з початку водолазної практики, починаючи з 01.05.1988 до 31.12.2011 (включно), відповідно до даних особистих книжок водолаза №64 від 10.01.1988 та №116 від 31.12.2000, а також довідки №199 від 05.10.2020, виданої КП «Плесо», протоколу №7 від 01.12.2011 ТОВ «СпецПідводБуд-7» про проведення атестації робочого місця та прийняти рішення за результатом розгляду заяви від 03.06.2025 із врахуванням висновків суду по даній справі.
У задоволенні інших вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, код ЄДРПОУ 21108013) суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач-1, Головне управління Пенсійного Фонду України в Сумській області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку письмового (спрощеного позивного) провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач звернувся до територіального органу ПФУ із заявою від 03.06.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 (а.с. 195 зворот. стор. - 196).
До заяви від 03.06.2025 про призначення пенсії ОСОБА_1 було додано: архівну довідку від 21.01.2021 №117 (а.с. 19); заяву від 03.06.2025 про те, що позивач не отримує жодних пенсійних виплат на території російської федерації (а.с. 20); особисті книжки водолаза (а.с. 21-32,33-41); довідку Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо" (а.с. 42-44); наказ від 18.03.1996 Київської міської рятувально-водолазної служби (а.с. 45); наказ №21-а від 20.03.2001 Державного комунального підприємства "Плесо" Київської міської державної адміністрації "Про затвердження результатів атестації робочих місць водолазного персоналу за умовами праці" (а.с. 46); наказ №45 від 15.03.2006 Державного комунального підприємства "Плесо" Київської міської державної адміністрації "Про затвердження результатів атестації робочих місць водолазного персоналу за умовами праці" (а.с. 47); наказ №43 від 11.04.2011 Державного комунального підприємства "Плесо" Київської міської державної адміністрації "Про затвердження результатів атестації робочих місць водолазного персоналу за умовами праці" (а.с. 48); висновок якості проведення атестації робочих місць у Державному комунальному підприємстві "Плесо" Київської міської державної адміністрації від 22.02.2012 №15-1371 Головного управління праці та соціального захисту населення (а.с. 49); наказ від 07.11.2017 Державного комунального підприємства "Плесо" Київської міської державної адміністрації "Про затвердження результатів атестації робочих місць водолазного персоналу за умовами праці" (а.с. 48); висновок якості проведення атестації робочих місць у Державному комунальному підприємстві "Плесо" Київської міської державної адміністрації від 22.02.2012 №15-1371 (а.с. 49); наказ від 07.11.2017 №188 Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської державної адміністрації по охороні, утриманню та експлуатації земельного водного фонду м. Києва "Плесо" "Про затвердження результатів атестації робочих місць водолазного персоналу за умовами праці" (а.с. 50); лист від 10.11. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 12.06.2025 за №262740002838 (а.с. 221 зворот. стор. - 222) відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та зазначено, що дата народження заявника – ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначено, що дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 03.06.2025. Вік заявника - 55 р. 07 м. 06 д..
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія за віком призначається на пільгових умовах працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Підпунктом 23-2 розділу ХХШ "Загальні професії (у всіх галузях господарства)" Списку № 1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, передбачені водолази 1, 2, 3 груп спеціалізації робіт та інші працівники, зайняті роботою під водою, у тому числі в умовах підвищеного атмосферного тиску, не менше 275 годин на рік (25 годин на місяць), або час перебування яких під водою з початку водолазної практики становить 2750 годин. Якщо час перебування під водою з початку водолазної практики становить 2750 годин і більше, то час перебування під водою з початку водолазної практики протягом 2750 годин відповідає 10 рокам пільгового стажу.
Відповідно до ст. 241 Закону №1058, періоди трудової діяльності до 01.01.1992 за межами України у республіках колишнього СРСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Відповідно до п.4 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за період трудової діяльності до 01 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №562 від 16.05.2025, у разі коли в заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про, те що вона не отримує пенсійних виплат в іншій державі, особа додає до заяви документи видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
Страховий стаж ОСОБА_1 становить 25 р. 08 м. 14 д., стаж роботи під водою складає 371 годину.
Зазначено, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період військової служби в російській федерації з 11.05.1988 по 03.11.1990, згідно з довідкою від 21.01.2021 №117. Відповідач роз`яснив, що період військової служби в російській федерації можливо буде зарахувати після надходження документального підтвердження нездійснення російською федерацією пенсійних виплат відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 16.05.2025.
До пільгового стажу не зарахований період роботи за 2010-2011 роки згідно з Протоколом № 7 ТОВ "СпецПідводБуд-7" від 01.12.2011, оскільки документ не відповідає пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Для підтвердження періоду пільгової роботи необхідно долучити довідку, яка відповідає Додатку №5, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, та накази про атестацію робочих місць.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 12.06.2025 за №262740002838, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач-1, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах, не дослідив всі подані документи. Відповідачем під час розгляду заяви взагалі не зараховувалися періоди як до страхового, так і пільгового стажу, не було здійснено відповідного належного підрахунку страхового та пільгового стажу за Списком №1 під час виконання робіт під водою на посаді водолаза. Тому суд дійшов висновку про порушення пенсійним органом норм чинного законодавства про розгляді зави позивача про призначення пенсії.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі за текстом - Закон №1058-IV).
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі за текстом - Закон №1788-XII).
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є неврахування відповідачем, як до пільгового за Списком №1, так і до страхового стажу, при розгляді заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 наступних періодів, а саме періоду проходження строкової служби з 11.05.1988 по 03.11.1990, а також періодів роботи з 19.04.1991 по 01.01.1994, з 12.04.1994 по 05.03.2004, з 15.03.2010 по 01.04.2016.
Стосовно незарахування позивачу періоду проходження строкової служби позивача з 11.05.1988 до 03.11.1990 до страхового стажу, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 02.09.1985, позивач проходив строкову військову службу в ЗС з 11.05.1988 до 03.11.1990 (а.с. 14).
Статтею 5 Закону СРСР від 12.10.1967 "Про загальний військовий обов`язок" (у редакції, що діяла на час проходження позивачем військової служби) визначено, що військова служба складається з дійсної військової служби та служби у запасі Збройних Сил СРСР.
Відповідно до частини другої статті 11 Закону СРСР від 12.10.1967 "Про загальний військовий обов`язок", громадяни, прийняті до військово-навчальних закладів, перебувають на дійсній військовій службі та називаються курсантами. На них поширюються обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби.
За змістом статті 13 Закону СРСР від 12.10.1967 "Про загальний військовий обов`язок", строк дійсної військової служби для солдатів і сержантів Радянської Армії, берегових частин та авіації Військово-Морського Флоту становить 2 роки.
Дійсна військова служба - це вид служби в Збройних силах України, де військовослужбовці проходять службу за контрактом або строково. Це служба, під час якої військовослужбовці виконують свої обов`язки та обов`язки, що стосуються захисту країни.
Згідно з частиною третьою статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується також: в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статтею 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Отже, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача-1, що врахування спірного періоду військової служби в російській федерації можливо буде зарахувати після надходження документального підтвердження нездійснення російською федерацією пенсійних виплат відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 562 від 16.05.2025, оскільки позивач проходив військову службу в період існування колишнього СРСР, а саме з 11.05.1988 до 03.11.1990.
Щодо посилань відповідача-1 у спірному рішенні на норми п.4 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №562 від 16.05.2025, колегія суддів зазначає наступне.
Зазначений Порядок визначає механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу, зокрема на пільгових умовах, про що зазначено у п.1 Порядку №562.
Як було зазначено вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи до 1 січня 2004 року, є трудова книжка. Запис про проходження строкової військової служби вноситься до трудової книжки на основі військового квитка.
Пунктом 2.17 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, визначено, що у трудові книжки вносився за місцем роботи окремим рядком з посиланням на дату, номер відповідних документів період служби в складі збройних сил СРСР з посиланням на дату призову та дату звільнення зі служби.
З матеріалів справи вбачається, а саме, згідно з записом у п. 5 трудової книжки від 02.09.1985 ОСОБА_1 : служба в Радянській армії з 13.12.1987 до 03.11.1990, зазначено, що такий запис здійснено відповідно до військового квитка НОМЕР_3 . Запис скріплено підписом та печаткою уповноваженої особи Київського ВО ім. Артема Київського машинобудівного заводу, на якому з 26.12.1990 працював позивач (а.с.14).
Також, позивача 03.12.1987 було звільнено з роботи Київського ВО ім. Артема Київського машинобудівного заводу у зв`язку з призовом на військову службу згідно з п.3 ст. 36 КЗпП УССР, про що зазначено у п. 4 трудової книжки від 02.09.1985 (а.с.13 звоторн. стор.)
Таким чином, колегія суддів вважає дії пенсійного органу при прийнятті рішення від 12.06.2025 щодо неврахування до страхового стажу періоду служби позивача необґрунтованими, а тому період строкової служби позивача з 13.12.1987 до 03.11.1990 підлягає врахуванню до страхового стажу позивача.
Стосовно періодів роботи, зазначених у трудовій книжці, а саме з 19.04.1991 по 01.01.1994, з 12.04.1994 по 05.03.2004, з 15.03.2010 по 01.04.2016, що дають право на призначення пільгової пенсії, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 02.09.1985 (а.с. 13-18), позивач працював:
- у період з 19.04.1991 до 01.01.1994 на посаді водолаза-рятівника 3 та 2 класу спеціалізації СПС-3;
- у період з 12.04.1994 до 05.03.2004 на посаді водолаза 2 класу в Київській центральній міській рятувальній станції;
- у період з 15.03.2010 до 01.04.2016 на посаді водолаза ІІ класу ІІІ групи спеціалізації в ТОВ "СпецПідводБуд -7".
Матеріалами справи підтверджується, що період роботи з 19.04.1991 до 01.01.1994 на посаді водолаза-рятівника 3 та 2 класу спеціалізації СПС-3, а також з 12.04.1994 до 05.03.2004 на посаді водолаза 2 класу в Київській центральній міській рятувальній станції відповідачем-1 під час розгляду заяви від 03.06.2025 в повному обсязі зараховано до страхового стажу, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.188, звоторн. стор. - 189). Права позивача на зарахування до страхового стажу зазначеного періоду не порушено відповідачем під час прийняття спірного рішення.
Разом із тим, період роботи з 15.03.2010 до 01.04.2016 у ТОВ "СпецПідводБуд-7" відповідачем не зараховано в повному обсязі до страхового стажу позивача, оскільки відповідним розрахунком стажу підтверджується, що зараховано лише період з 01.03.2010 до 31.10.2010, з 01.03.2011 до 31.01.2012, з 01.09.2012 до 30.09.2012, по підприємству і.к. 32769375, що належить ТОВ "СпецПідводБуд -7" (а.с.188, звоторн.стор. - 189).
Підстав для незарахування до страхового стажу іншого періоду роботи у ТОВ «СпецПідводБуд-7» в якому позивач працював до 01.04.2016 спірне рішення не містить.
Разом із тим, період роботи позивача у ТОВ "СпецПідводБуд-7" з 15.03.2010 до 01.04.2016 підтверджується записами у трудовій книжці позивача, а також даними Реєстру застрахованих осіб (а.с. 16, зворот.стор. - 17).
Приписами статті 24 Закону №1058-IV, крім іншого, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Згідно з розділом 1 підрозділу 1 Списку № 1, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, яка була чинною у спірний період, правом на пільгову пенсію користуються всі працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах по видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також всі робітники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні вказаних вище робітників і службовців (медперсонал підземних (здоровпунктів, робітники підземного телефонного зв`язку і т. д.).
Відповідно до статті 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 (далі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Мінпраці від 18.11.2005 за №383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Згідно з пунктом 10 Порядку, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, є необхідним лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів. Уточнююча довідка з підприємства надається лише у випадку відсутності записів у трудовій книжці.
Згідно зі статтею 20 Закону України №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Відповідно до ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Таким чином, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Дана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 по справі № 490/12392/16-а.
Отже, виходячи з вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу спірний період роботи у ТОВ" СпецПідводБуд -7" у повному обсязі з 01.03.2010 до 01.04.2016, оскільки відсутність в Реєстрі застрахованих осіб доказів сплати підприємством страхових внесків не може бути підставою для неврахування зазначеного періоду роботи позивача, оскільки позивач позбавляється соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Таким чином, період роботи ОСОБА_1 в ТОВ «СпецПідводБуд-7» з 01.11.2010 до 28.02.2011, з 01.02.2012 до 31.08.2012, з 01.11.2012 до 01.04.2016 підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Щодо підрахунку роботи позивача під водою на посаді водолаза, який враховується як робота на пільгових умовах за Списком №1 в спірний період, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч.2 ч. 2 статті 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Згідно зі Списками виробництв, робіт, посад і показників, які надають право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженими Постановою Кабінетом Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, право на пенсію по віку на пільгових умовах по Списку № 1 мають: водолази та інші працівники зайняті роботою під водою, у тому числі в умовах підвищеного атмосферного тиску, не менше 275 годин в рік (25 годин на місяць), або час перебування яких під водою з початку водолазної практики становить 2 750 годин та більше.
Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 передбачено, що водолази 1, 2, 3 групи спеціалізації робіт та інші працівники, зайняті роботою під водою, у тому числі в умовах підвищеного атмосферного тиску, не менше 275 годин на рік (25 годин на місяць), або час перебування яких під водою з початку водолазної практики становить 2 750 годин і більше мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок №383), передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умови праці після 21 серпня 1992 року.
Як вже зазначалось, п. 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком, зокрема, додаються документи про стаж, що визначені Порядком №637.
Крім того, слід враховувати, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. На працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, а не працівника.
Дане правозастосування узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а.
У даній справі Велика Палата Верховного Суду з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі №21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі №21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах №21-51а15, та №21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі №21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі №21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі №21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі №21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Наказом Міністерства оборони України від 14.01.2014 №25, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.02.2014 за №306/25083, було затверджено Інструкцію з водолазних робіт у Збройних Силах України.
Відповідно до Інструкції з водолазних робіт у Збройних Силах України, водолаз - спеціаліст, допущений до спусків під воду встановленим порядком, що вміє виконувати роботи під водою у водолазному спорядженні відповідно до присвоєної кваліфікації; а особиста книжка водолаза - офіційний документ, що відображає практичну діяльність водолаза, його підготовку і перепідготовку за фахом, кваліфікацію, встановлену глибину занурення, характер виконуваних водолазних робіт, кількість годин перебування під водою з початку водолазної практики та інші додаткові відомості.
З набранням чинності зазначеним наказом від 14.01.2014 №25 наказано, що вважати такими, що не застосовуються у Збройних Силах України: "Руководство по водолазным работам в Сухопутных войсках", затверджене начальником інженерних військ Міністерства оборони СРСР від 30 квітня 1965 року; Правила водолазной службы ВМФ (ПВС ВМФ-85). Часть ІІІ Медицинское обеспечение водолазов Военно-Морского Флота раздел 1. Общие требования оказания медицинской помощи при профессиональных водолазных заболеваниях", затверджені наказом головнокомандувача ВМФ СРСР від 1985 року № 347; наказ командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 20 жовтня 2006 року № 300 "Правила водолазної служби ВМС ЗС України (ПВС ВМС ЗС України 2006, частина І)".
Відповідно до п.п. 6-8 Правил водолазної служби Військово-Морських Сил Збройних Сил України (ПВС ВМС ЗС України - 2006, ч. І), водолазні спуски та роботи відносяться до особливо небезпечних, важких і шкідливих умов праці. Водолази кораблів, частин (з`єднань) і організацій, що здійснюють водолазні спуски, приймають участь в роботах, пов`язаних з особистим перебуванням у водолазній барокамері під тиском, з метою підтримання доброго фізичного стану забезпечуються додатковим водолазним пайком у відповідності до діючого законодавства.
Облік часу перебування під водою і під підвищеним тиском у барокамерах ведеться у журналі водолазних робіт (додаток 2) та в особистій книжці водолаза (додаток 3). Журнал водолазних робіт є офіційним документом для записів водолазних спусків та робіт, заповнення особистих книжок водолазів та сплати грошової винагороди водолазам. Грошова винагорода сплачується у відповідності до діючого законодавства на підставі витягу з журналу водолазних робіт (додаток 4).
Відповідно до п.1.5 Інструкції з водолазних робіт у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.01.2014 №25, вислуга років на пільгових умовах враховується військовослужбовцям на посадах водолазів усіх найменувань та спеціальностей, а також лікарів спеціальної фізіології, водолазів спеціального призначення, які виконують роботу в умовах короткочасного або тривалого перебування під підвищеним тиском під водою або в барокамерах, на умовах, що визначаються цією Інструкції.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано до пенсійного органу дві особисті книжки водолаза, а саме № 64, видану позивачу 10.01.1988, а також № 116 від 31.12.2000.
Як вбачається з записів особистої книжки водолаза №64 від 10.01.1988, позивачу під час проходження строкової служби було присвоєно 19.04.1988 кваліфікацію «інструктор ЛВД». Надалі, ОСОБА_1 присвоєно 16.11.1991 кваліфікацію водолаз 2 кл. 3 гр.сп., а також 22.07.1999 присвоєно кваліфікацію водолаз 1 кл. 3 гр.сп. (а.с.23 з.с.).
Отже, на час початку водолазної практики позивача під час служби в армії та роботи водолаза та надалі за професією «водолаз» застосовувався Список №1, який затверджено Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173, Список №1, який затверджений Постановою КМУ від 11.03.1994 №162, та Список №1, який затверджено Постановою КМУ від 16.01.2003 №36, в яких було передбачено посаду «водолаз» та можливість призначення пенсії на пільгових умовах (водолази, старші водолази, водолазні старшини, інструктори по водолазній справі - абз. 1 розд. ХХІ «Загальні професії» Постанови №1173; водолази і інші працівники, зайняті роботою під водою, у тому числі в умовах підвищеного атмосферного тиску, не менше 275 годин на рік (25 годин на місяць), або час перебування яких під водою з початку водолазної практики становить 2750 годин і більше - п. 12100000-11465 розд. ХХІІІ «Загальні професії» Постанови №162; водолази 1, 2, 3 групи спеціалізації робіт та інші працівники, зайняті роботою під водою, у тому числі в умовах підвищеного атмосферного тиску, не менше 275 годин на рік (25 годин на місяць), або час перебування яких під водою з початку водолазної практики становить 2750 годин і більше - п. 23-2 розд. ХХІІІ Постанови №36).
Міністерство праці та соціальної політики України в листі від 03.03.2000 №01-3/490-02-6 надало роз`яснення, що пільговий стаж водолазів обчислюється таким чином, якщо час перебування під водою з початку водолазної практики становить менше 2750 годин, то в стаж, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, зараховуються ті місяці, коли час роботи під водою становить не менше 275 годин на рік (25 годин на місяць).
Якщо час перебування під водою з початку водолазної практики становить 2750 годин і більше, то час перебування під водою з початку водолазної практики протягом 2750 годин відповідає 10 рокам пільгового стажу.
Відповідно до п.2 Постанови Держкомітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Секретаріату Всесоюзної центральної ради професійних спілок» від 19.01.1961 №35/2, особиста книжка водолаза є документом, що засвідчує кваліфікацію водолаза, встановлену глибину занурення, проходження водолазної служби, кількість годин перебування під водою, характер виконаних водолазних робіт, результати щорічних перевірок знань за спеціальністю та вимог безпеки, а також є підставою для виплати одноразової грошової винагороди за тривале перебування під водою з початку водолазної практики та оформлення пільгової пенсії.
Варто зазначити, що абз. 1 розд. ХХІ «Загальні професії» Постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та пільгових розмірах» до прийняття Постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», а також прийнятої надалі Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» не встановлено годинного цензу, досягнення якого є необхідною умовою для зарахування періодів роботи на посаді водолаза до пільгового стажу за Списком №1
При цьому, що всі дані стосовно кваліфікації позивача як водолаза, встановлену глибину занурення, проходження водолазної служби, кількість годин перебування під водою, характер виконаних водолазних робіт, результати щорічних перевірок знань за спеціальністю та вимог безпеки відображено у особистій книжці водолаза, а саме № 64 від 10.01.1988.
Записи в особистій книжці водолаза №64 від 10.01.1988 свідчать, що з травня 1988 року до жовтня 1990 року відображено часи виконання позивачем водолазних робіт, а також в період роботи на посаді водолаза рятівника 3 та 2 класу спеціалізації СПС-3 у Київській центральній водолазній станції в період з 19.04.1991 до 01.01.1994, а також у Київській центральній міській рятувальній станції (перейменована у КП «Плесо») в період з 12.04.1999 до 31.12.1999.
Отже, особиста книжка водолаза №64 від 10.01.1988, яка наявна в пенсійній справі позивача, містить інформацію про дату закінчення позивачем 19.04.1988 водолазної школи або водолазних робіт, а також повну інформацію про водолазні роботи, кількість годин, в які позивач перебував під водою та виконував відповідні роботи водолаза, починаючи з травня 1988 року до грудня 2000 року (а.с.141-152).
Зазначена особиста книжка водолаза відображає інформацію про час перебування позивача під водою, характеристика роботи, зокрема, аварійно-рятівні, підводно-технічні, транспортувальні роботи з відображенням годин перебування позивача під водою. Записи скріплені підписами уповноважених осіб, скріплені печатками.
Підстав для неврахування записів у особистій книжці водолаза відповідач у спірному рішенні не зазначив, у розрахунку стажу відсутнє зарахування часів перебування позивача під водою згідно з записами особистої книжки водолаза №64 від 10.01.1988 в період з травня 1988 року до грудня 2000 року.
Таким чином, відповідач зобов`язаний врахувати до пільгового стажу роботи позивача за Списком №1 час роботи по посаді водолаза та водолазної практики, яка розпочалася у позивача під час проходження військової служби з 01.05.1988 до 31.10.1990, а також з 19.04.1991 до 01.01.1994, з 12.04.1999 до 31.12.1999 та здійснити належний підрахунок часу роботи позивача відповідно до змісту особистої книжки водолаза №64 від 10.01.1988.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем до матеріалів пенсійної справи разом із заявою про призначення пенсії, крім особистої книжки водолаза №64, додатково надавалися особиста книжка водолаза №116, довідка №199 від 05.10.2020, видана КП Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо", завірені копії наказів про затвердження результатів атестації робочих місць водолазного персоналу за умовами праці №27-К (а) від 18.03.1996, №21-а від 20.03.2001, №45 від 15.03.2006, №43 від 11.04.2011, №188 від 07.11.2017, №42/2/11783 від 10.11.2017, висновок якості проведення атестації робочих місць у КП Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо" від 22.02.2012 №15-1371, протокол №7 ТОВ "СпецПідводБуд-7" від 01.12.2011, завірена копія висновку якості проведення атестації робочих місць в ТОВ "СпецПідводБуд-7" №15-1351 від 23.01.2012.
Як зазначено вище, з 12.04.1994 до 20.08.2001 позивач працював на посаді водолаза 2 класу в Київській центральній міській рятувальній станції, про що здійснено запис у трудовій книжці позивача.
Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 15.10.1996 №1641, Київська міська рятувальна станція реорганізована шляхом приєднання до Державного комунального підприємства "Плесо".
Державне комунальне підприємство "Плесо" розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 08.04.2008 №502 перейменовано в Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо".
Матеріалами справи підтверджується, що в пенсійній справі позивача наявна особиста книжка водолаза №116, видана позивачу ДКП «Плесо» 31.12.2000 (а.с.174-181). У зазначеній книжці водолаза міститься інформація про проходження спеціального навчання та отримання 16.11.1991 кваліфікації - водолаз 2 кл. 3 гр.спец., а також отримання 22.07.1999 кваліфікації - водолаз 1 кл. 3 гр.спец..
Згідно з інформацією, яка відображена у особистій книжці водолаза №116, а також, згідно з записами особистої книжки водолаза №64, виданої 10.01.1988 ВЧ № НОМЕР_4 , термін перебування під водою позивача в період з 1988-2000 р.р. становить 2085 год.30 хв. (а.с.177), а також така містить інформацію про облік часу знаходження під водою з 2001 року до 2003 року у ДКП «Плесо».
Відповідно до довідки №199 від 05.10.2020, виданої КП «Плесо», в період з 1991 року до 2003 року час перебування позивача під водою з початку водолазної практики становить 1996 годин (а.с. 192, зворотн. стор. - 195).
Наявність в матеріалах пенсійної справи позивача зазначеної довідки підтверджується листом ГУ ПФУ в м.Києві від 26.10.2020 (а.с.109, зворотн. стор - 110).
Отже, матеріалами справи підтверджується, що у ГУ ПФУ в Сумській області на час розгляду заяви позивача в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 були в наявності особисті книжки водолаза №64 та №116, які містять повну інформацію про час перебування позивача під водою з початку водолазної практики, в саме з травня 1988 року до грудня 2003 року, наявна додаткова довідка №199 від 05.10.2020, видана КП «Плесо», відповідно до якої в період з 1991 року до 2003року час перебування під водою з початку водолазної практики становить 1996 годин, що повністю спростовує висновки ГУ ПФУ в Сумській області про перебування позивача під водою з початку водолазної практики виключно 371 годину.
У розрахунку стажу позивача (а.с.188, звоторн. стор - 189) відповідачем зазначено кількість годин, які зараховані як робота на посаді водолаза.
Зокрема, відповідач у період роботи на посаді водолаза-рятівника 3 та 2 класу спеціалізації СПС-3 врахував 59 годин, а на посаді водолаза 2 класу в Київській центральній міській рятувальній станції - 312 годин, і не зарахував жодної години на посаді водолаза ІІ класу ІІІ групи спеціалізації в ТОВ "СпецПідводБуд -7". Таким чином, загальна кількість роботи на посаді водолаза становить 371 годину, про що зазначено у спірному рішенні.
Тому доводи ГУ ПФУ в Сумській області про наявність у ОСОБА_1 лише 371 години роботи на посаді водолаза є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки суперечать змісту особистих книжок водолаза №64 від 10.01.1988 та №116 від 31.12.2000, відповідачем не доведені при прийнятті спірного рішення.
Отже, відповідач зобов`язаний здійснити належний підрахунок часу перебування позивача під водою у годинах з початку водолазної практики, також відповідно до даних особистих книжок водолаза №64 від 10.01.1988 та №116 від 31.12.2000, які містять повну інформацію про час перебування позивача під водою з початку водолазної практики, із додатковим врахуванням змісту довідки №199 від 05.10.2020, виданої КП «Плесо».
Крім того, слід зазначити, що підрахунок фактичного часу перебування позивача під водою на посаді водолаза, а також здійснення відповідного підрахунку періоду часу у годинах на посаді водолаза покладено на територіальний орган ПФУ за наявності поданих до пенсійної справи документів, не вибірково, а в повному обсязі, що не було здійснено відповідачем.
Таким чином, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту та зазначає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №262740002838 від 12.06.2025; зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період строкової служби з 13.12.1987 до 03.11.1990, а також період роботи в ТОВ «СпецПідводБуд-7» з 01.11.2010 до 28.02.2011, з 01.02.2012 до 31.08.2012, з 01.11.2012 до 01.04.2016 та здійснити належний підрахунок пільгового стажу позивача за Списком №1, а саме підрахувати час перебування ОСОБА_1 під водою у годинах з початку водолазної практики, починаючи з 01.05.1988 до 31.12.2011(включно), відповідно до даних особистих книжок водолаза №64 від 10.01.1988 та №116 від 31.12.2000, а також довідки №199 від 05.10.2020, виданої КП «Плесо», протоколу №7 від 01.12.2011 ТОВ «СпецПідводБуд-7» про проведення атестації робочого місця; зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.06.2025 про призначення пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду строкової служби з 13.12.1987 до 03.11.1990, а також періоду роботи в ТОВ «СпецПідводБуд-7» з 01.11.2010 до 28.02.2011, з 01.02.2012 до 31.08.2012, з 01.11.2012 до 01.04.2016, а також із врахуванням часу перебування ОСОБА_1 під водою у годинах з початку водолазної практики, починаючи з 01.05.1988 до 31.12.2011 (включно), відповідно до даних особистих книжок водолаза №64 від 10.01.1988 та №116 від 31.12.2000 , а також довідки №199 від 05.10.2020, виданої КП «Плесо», протоколу №7 від 01.12.2011 ТОВ «СпецПідводБуд-7» про проведення атестації робочого місця та прийняти рішення за результатом розгляду заяви від 03.06.2025 із врахуванням висновків суду по даній справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58), суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 по справі № 480/4938/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   Т.С. Перцова