П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/7700/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Печений Є.В. 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
30 квітня 2026 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач) щодо нарахування та виплати йому: грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у вересні 2016 року та лютому 2017 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у грудні 2017 року, – без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі – Постанова № 889 у редакції, чинній у спірний період);
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату: грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у вересні 2016 року та у лютому 2017 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у грудні 2017 року, – з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої Постановою № 889, у складі місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням суду першої інстанції позов задоволено.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у вересні 2016 року та у лютому 2017 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у грудні 2017 року, – без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» як складової місячного грошового забезпечення.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої ОСОБА_1 у вересні 2016 року та у лютому 2017 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої ОСОБА_1 у грудні 2017 року, – з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», у складі місячного грошового забезпечення.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 суми недоотриманого грошового забезпечення (різницю між належними та фактично виплаченими сумами за зазначені періоди) з урахуванням раніше виплачених сум.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за вересень 2016 року та лютий 2017 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за грудень 2017 року, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди за Постановою № 889, є протиправними.

II. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. 
Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
Зазначає, що у спірних правовідносинах відповідач діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

III. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 у спірний період проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 
Отримував грошове забезпечення, до складу якого входили: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавки та інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення; щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена Постановою № 889.
Позивач вважає, що під час проходження військової служби відповідач з порушенням вимог законодавства здійснював нарахування та виплату грошового забезпечення. Зокрема, зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 при обчисленні допомоги на оздоровлення (вересень 2016 року, лютий 2017 року) та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (грудень 2017 року) не включила до складу місячного грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою № 889, унаслідок чого було зменшено розмір зазначених виплат.
У зв`язку з цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, оскільки вважає дії відповідача протиправними.

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII).
За визначенням статті 1 цього Закону, соціальний захист військовослужбовців - це діяльність держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію їх конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб відповідно до особливостей службової діяльності, статусу в суспільстві та підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1-2 Закону № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина з урахуванням особливостей, встановлених законом. У зв`язку з особливим характером військової служби їм надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно із ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, умов служби та інших чинників і підлягає індексації відповідно до закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та 

деяких інших осіб» деталізовано структуру грошового забезпечення, передбачену статтею 9 Закону № 2011-XII.
Зі змісту статті 10-1 Закону № 2011-XII встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. 
У спірний період діяла постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, яка передбачала щомісячну додаткову грошову винагороду.
Постановою № 889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду окремим категоріям військовослужбовців у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення, тобто прямо визначено її як щомісячну додаткову виплату, яка залежить від розміру грошового забезпечення військовослужбовця.
Оскільки, додаткова грошова винагорода має щомісячний характер, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17 та від 10.11.2021 у справі № 825/997/17, а також Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 620/2878/20, виходили з того, що щомісячна додаткова грошова винагорода за Постановою № 889 є складовою частиною грошового забезпечення, з якого обчислюються, зокрема, одноразові виплати, що визначаються в розмірі місячного грошового забезпечення.
Суд зазначає про те, що наведені правові позиції, будучи сформованими у справах про пенсійне забезпечення та одноразову допомогу при звільненні, тим не менш визначають правову природу самої винагороди за Постановою № 889 та її місце у структурі грошового забезпечення військовослужбовця.
Ці висновки підлягають врахуванню і при вирішенні спорів щодо інших виплат, що визначаються в розмірі місячного грошового забезпечення (зокрема, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань).
Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 (Порядок № 260), у редакції, чинній у спірний період, деталізувала порядок виплати грошового забезпечення, але не містила положень, які б прямо виключали щомісячну додаткову грошову винагороду за Постановою № 889 із складу грошового забезпечення, з якого обчислюються грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Суд вказує на те, що лише з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 та подальшими змінами до Порядку № 260, які застосовуються з 01.03.2018 року, законодавець чітко розмежував щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові виплати і встановив обмеження щодо врахування певних видів винагород при обчисленні окремих одноразових виплат (зокрема, допомоги на оздоровлення та одноразової допомоги при звільненні).
Отже, у спірний період відсутні норми Порядку № 260, які би прямо забороняли враховувати щомісячну додаткову грошову винагороду за Постановою № 889 при обчисленні допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Доводи відповідача щодо застосування положень Інструкцій № 595 та № 550 в частині невключення цієї винагороди до складу грошового забезпечення колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
На виконання Постанови № 889, наказом Міністра оборони від 15.11.2010 № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.03.2012 за №1540/21852, затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних сил України, яка відповідно до пункту 1 визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом , які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України , щомісячної додаткової грошової винагороди.
Пунктами 5, 8 Інструкції № 595 визначено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Інструкція № 595 втратила чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550, яким затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України , відповідно до пункту 1 якої Інструкція визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, щомісячної додаткової грошової винагороди.
Пунктами 5, 8, 9 Інструкції № 550 встановлено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що Військова частина НОМЕР_1 розрахувала та виплатила ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік без урахування щомісячної додаткової винагороди, яка виплачувалась позивачу щомісячно відповідно до Постанови № 889. Вказане не заперечується відповідачем.
Підставою для неврахування щомісячної додаткової винагороди при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік стало застосування відповідачем приписів Інструкцій № 595, № 550 в частині невключення вказаної винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що застосовуючи вищезазначені Інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті грошової допомоги на оздоровлення відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Так, частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги на оздоровлення та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Виходячи з пріоритету закону над підзаконними актами, а також із сформованої практики Верховного Суду щодо правової природи щомісячної додаткової грошової винагороди за Постановою № 889, суд дійшов висновку, що у спірний період вона мала враховуватися у складі місячного грошового забезпечення при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду при обчисленні відповідних виплат.
Інші доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим — рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими доказами.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні у матеріалах справи докази та правильно застосував норми матеріального і процесуального права. 
За таких обставин підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, передбачені статтею 317 КАС України, відсутні. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Яремчук К.О.