Справа № 178/665/26

Р І Ш Е Н Н Я 

і м е н е м У к р а ї н и 

10 червня 2026 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої - судді:  Лісняк В.В.,
за участі секретаря:  Коваль Л.І., 
за участі представника прокуратури Кравець Т.Є., відповідачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Кринички цивільну справу за позовом керівника Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області Гутарова Д.О. в інтересах держави в особі позивача 1 Національної служби здоров`я України, позивача 2 Кам`янської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення в сумі 45 264,95 грн., 
В С Т А Н О В И В:
Керівник Жовтоводської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Кам`янської міської ради звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.02.2025 у справі № 178/2748/24, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому ОСОБА_2 тяжке тілесне ушкодження, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік. Вказаним вироком встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 потерпілий ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми тіла з відкритою черепно-мозковою травмою з переломами кісток основи та склепіння черепу, пневмоцефалією, ранами на голові, закритим переломом 6 ребра по лопатковій лінії праворуч, уламковим переломом верхньої гілки правої лобкової кістки, з ушкодженням правої вертлюжної западин, ранами на шиї, гематомою правої сідничної ділянки синцем лівого стегна, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю, у зв`язку з чим, ОСОБА_2 проходив стаціонарне лікування у КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» у період з 01 серпня 2024 року по 27 вересня 2024 року, а саме 57 ліжко-днів, що підтверджується довідкою-розрахунком щодо понесених витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_2 , згідно наданого КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» розрахунку бюджетної вартості лікування ОСОБА_2 за період з 01.08.2024 по 27.09.2024, витрати на його лікування понесено за рахунок коштів Національної служби здоров`я України в розмірі 42137,48 грн. та за рахунок коштів місцевого бюджету – 3127,47 грн. У листі НСЗУ від 27.02.2026 №5818/2-17-26 вказано, що послуги КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам оплачуються НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 за період з 01.08.2024 по 27.09.2024 понесено в розмірі 45 264,95 грн., а саме за рахунок коштів Національної служби здоров`я України (Держаний бюджет України) в розмірі 42137,48 грн. та місцевого бюджету Кам`янської міської територіальної громади - 3127,47 грн.
Як вбачається з вироку суду від 12.02.2025 року у даному кримінальному провадженні цивільний позов про стягнення витрат, спрямованих на лікування потерпілого від злочину ніким заявлено не було. Приймаючи до уваги те, що КНП КМР «МЛШМД» та НСЗУ понесені витрати на лікування потерпілого  ОСОБА_2 внаслідок вчиненого  ОСОБА_1 кримінального правопорушення на загальну суму 45 264,95 грн., яку вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.02.2025 року засуджено за ч. 2 ст.286 КК України, вказані витрати підлягають відшкодуванню (стягненню) з винної особи  ОСОБА_1 .
Прокурор Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області Кравець Т.А. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити повністю.
Представник Національної служби здоров`я України Тарасенко М.С. в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання, в якому просить суд провести розгляд справи без представника Національної служби здоров`я України, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Представник Кам`янської міської ради Черевач О.В. в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника. 
Представник КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи сповіщений.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги визнала, пояснила, що в результаті ДТП вона також була травмована, шкодує за вчинене.
Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).
Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст.19 Конституції України).
Відповідно до ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» є нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 3 та ч. 4 ст.56 ЦПК України закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою.
Звернення прокурора до суду з даним позовом обґрунтовано посиланням на невжиття Національною службою здоров`я України та Кам`янською міською радою заходів щодо відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, про необхідність вжиття яких вони були повідомлені відповідними листами Жовтоводської окружної прокуратури. Наведені обставини є підставою для представництва інтересів держави в суді прокурором.
Відповідно до ч. 4-6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Згідно ч. 1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільний позов в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Виходячи із змісту ч. 2 ст.1191 ЦК України держава має право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Пунктом 3 постанови Пленуму ВС України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ № 545 від 16.07.1993 року.
Згідно з ст. 18 «Основ законодавства про охорону здоров`я», фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом.
Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері.
Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства.
Згідно зі ст.49 Конституції України, охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.
Відповідно до ЗУ «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою КМУ № 1101 від 27.12.2017, Національна служба здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.
НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст.2 ЗУ «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг, медичних виробів та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.
Постановою КМУ № 1086 від 24.12.2019 року затверджений Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», який визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення».
За змістом Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ № 545 від 16.07.1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.
Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.
Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВС України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» звернуто увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.
Судом встановлено, що за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.02.2025 року у справі № 178/2748/24, який набрав законної сили 17.03.2025, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено їй покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України засуджену звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Даним вироком водія ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 01.08.2024 року приблизно о 15:50 год. на нерегульованому перехресті другорядної дороги вул. Балкова з автошляхом Т-04-39 в с.Світлогірське в напрямку с.Кринички Криничанської ТГ Кам`янського району Дніпропетровської області, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, зокрема, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1542/49-Е від 22.10.2024, ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполученої травми тіла з відкритою черепно-мозковою травмою з переломами кісток основи та склепіння черепу, пневмоцефалією, ранами на голові, закритим переломом 6 ребра по лопатковій лінії праворуч, уламковим переломом верхньої гілки правої лобкової кістки, з ушкодженням правої вертлюжної западини, ранами на шиї, гематомою правої сідничної ділянки, синцем лівого стегна – відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через рівні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю (п. 2.1.2 та 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року). Характер тілесних ушкоджень свідчить про те, що тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета, предметів, можливо виступаючими частинами салону автомобіля при дорожно-транспортній пригоді. 
З отриманими внаслідок злочину тілесними ушкодженнями потерпілий ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні у КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» з 01.08.2024 по 27.09.2024. Витрати вказаного закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого склали 45264,95 грн., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму, що становить 87 год. у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії з 01.08.2024 по 05.08.2024; 26 діб у відділенні політравми з 05.08.2024 по 31.08.2024; 27 діб у відділенні політравми з 01.09.2024 по 27.09.2024, що підтверджується відповідною довідкою-калькуляцією бюджетної вартості лікування ОСОБА_2 з 01.08.2024 по 27.09.2024 в КНП КМР «МЛШМД», доданою до листа №107 від 23.01.2026. 
Таким чином, фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфіковані судом за ч. 2 ст.286 КК України за обвинуваченням ОСОБА_1 , є встановленими вироком Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська від 12.02.2025 року у справі №178/2748/24, а тому відповідно до приписів ст.82 ЦПК України окремому доказуванню позивачем не підлягають.
Згідно пункту 1.4. статті 1 Статуту Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Засновником, Власником та органом управління майном КНП КМР «МЛШМД» є Кам`янська міська рада.
Згідно наданої довідки-калькуляції КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» розрахунку витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_2 за період з 01.08.2024 по 27.09.2024 року витрати на його лікування понесено за рахунок коштів Національної служби здоров`я України в розмірі 42137,48 грн. та місцевого бюджету 3127,47 грн.
Згідно листа НСЗУ від 27.02.2026 №5818/2-17-26 вказано, що послуги КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам оплачуються НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України.
Отже, на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 за період з 01.08.2024 по 27.09.2024 року понесено витрати в розмірі 45264,95 грн., з яких: за рахунок коштів Національної служби здоров`я України (Державний бюджет України) в розмірі 42137,48 грн.; за рахунок місцевого бюджету Кам`янської міської ради в розмірі 3127,47 грн.
З наданих суду копії листів Жовтоводської окружної прокуратури вбачається звернення прокурора до органу місцевого самоврядування, до комунальної власності якого віднесено КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» та до НСЗУ щодо здійснення претензійної роботи з відшкодування витрат на лікування, на які надані відповіді про відсутність такої.
Таким чином, судом встановлено, що Національною службою здоров`я України, Кам`янською міською радою з моменту закінчення лікування потерпілого ОСОБА_2 , а саме з 27.09.2024 року по теперішній час заходів щодо відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , не вжито.
Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах даного кримінального провадження не заявлявся.
Положеннями статті 1166 ЦК України передбачено, що відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.
Згідно ч.1,ч.3 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Пунктом 3 постанови Пленуму ВС України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», роз`яснено, що судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16липня 1993року №545 (Порядок).
Порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Відповідно до пункту 2 Порядку, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.
Згідно з пунктом 3 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства.
Пункт 3 Порядку, містить пряму вказівку про те, що сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.
Надаючи оцінку наданим суду доказам, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вина ОСОБА_1 у вчинені злочину встановлена вироком суду, який набрав законної сили, розмір витрат на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, доведений та в добровільному порядку відповідачем не відшкодовано, приймаючи до уваги, що Національною службою здоров`я України та Кам`янською міською радою понесені витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору.
Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд-  
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги керівника Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області Гутарова Д.О. в інтересах держави в особі позивача 1 Національної служби здоров`я України, позивача 2 Кам`янської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення в сумі 45 264,95 грн. задовільнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 27.02.2015 Криничанським РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави в особі позивача Національної служби здоров`я України (Отримувач: ГУК у м. Києві/ Шевченківський р-н/24060300, код ЄДРПОУ: 37993783, р/ р UA978999980313080115000026011, банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.)) кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 , в сумі 42137,48 грн. (сорок дві тисячі сто тридцять сім гривень сорок вісім копійок), які зарахувати до Державного бюджету України. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 27.02.2015 Криничанським РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Кам`янської міської територіальної громади в особі позивача Кам`янської міської ради (Отримувач: ГУК у Дн-кій обл/м.Кам`янське/24060300, код ЄДРПОУ: 37988155, р/ р UA138999980314000544000004573, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.)) кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 , в сумі 3127,47 грн. (три тисячі сто двадцять сім гривень сорок сім копійок), які зарахувати до місцевого бюджету Кам`янської міської територіальної громади. 
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 27.02.2015 Криничанським РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 користь держави на користь держави судовий збір в розмірі 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) грн. 20 коп. 
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 червня 2026 року

Суддя:	  	В.  В.  Лісняк