Справа № 758/5022/24 
Категорія 69 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Захарчук С. С.,
за участю секретаря судового засідання - Савенко Д. С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Зазначав, що з 16.10.2009 перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 14.11.2016.
Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Син проживає разом з ним та перебуває на його утриманні.
Відповідачка ухиляється від утримання сина, участі у його вихованні не бере, матеріальної допомоги на утримання сина не надає.
ОСОБА_2 працює офіційно, отримує заробітну плату.
Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідача на його користь на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частин заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, зазначав, що 14.12.2017 він звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, відповідно до кого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання сина.
14.12.2017 Подільським районним судом м. Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 14.12.2017 і до досягнення дитиною повноліття.
12.01.2018 ОСОБА_2 надіслала йому заяву, в якій просила надати реквізити для сплати аліментів.
Він звертався до головного бухгалтера по місцю роботи ОСОБА_2 для проведення стягнення аліментів.
31.01.2018 він звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження, 08.02.2018 було відкрито виконавче провадження.
Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 05.02.2018 судовий наказ за заявою ОСОБА_2 визнано таким, що не підлягає виконанню.
ОСОБА_2 , обіймаючи посаду головного бухгалтера в Міністерстві фінансів України мала стабільний дохі, у зв`язку з чим, 1/4 частина аліментів за минулий час від її заробітку становить 556 659 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідача на його користь на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти за минулий час у розмірі 556 659 грн.
У відзиві на позов, відповідачка, заперечуючи проти позову, вказала на те, що позивач безпідставно стверджує, що судами визначено місце проживання спільного сина з батьком.
Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 13.11.2024 скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 19.12.2023 та постановлено нове рішення, відповідно до якого відмовлено у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини з батьком.
Наразі в Подільському районному суду м. Києва перебуває справа за її позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з нею.
Також, в Подільському районному суду м. Києва перебуває справа за її позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкоди щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні матері з дитиною.
Посилаючись на зазначені обставини, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_4 , підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_5 , проти задоволення позову заперечила, просила у його задоволенні відмовити у повному обсязі.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.10.2009, який було розірвано відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 14.11.2016.
Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).
Відповідно до ч. 2, абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 13.11.2024 у справі № 758/12721/16-ц скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 19.12.2023 та постановлено нове рішення, відповідно до якого у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком - відмовлено.
Відповідно до зазначеної постанови Київського апеляційного суду від 13.11.2024 у справі № 758/12721/16-ц судом апеляційної інстанції встановлено, що сторони мешкають окремо, дитина з жовтня 2016 року проживає з позивачем, що визнали обидві сторони.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Доказів того, що дитина проживає з відповідачкою, останньою суду не надано, як і не надано доказів того, що відповідачка надає допомогу на утримання дитини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Ураховуючи те, що обов`язок по утриманню дитини покладено на обох батьків, однак, відповідачка допомоги на утримання дитини не надає, суд, ураховуючи матеріальний стан відповідачки, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідачки на корить позивача аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 24.04.2024 до досягненню дитиною повноліття.
Обґрунтовуючи позов в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів за минулий час за період з 01.01.2018 по 24.04.2024 у розмірі 556 659 грн. ОСОБА_1 вказував на те, що він вживав заходів щодо одержання аліментів, шляхом подачі 14.12.2017 до суду заяви про видачу судового наказу, відповідно до кого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання сина, він звертався до головного бухгалтера по місцю роботи ОСОБА_2 для проведення стягнення аліментів, а також 31.01.2018 він звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження.
Установлено, що 14.12.2017 суддею Подільського районного суду м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 заробітку (доходу), починаючи 3 14.12.2017 і до досягнення дитиною повноліття.
Разом з тим, відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 05.02.2018 судовий наказ, виданий суддею Подільського районного суду м. Києва від 14.12.2017 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина визнано таким, що не підлягає виконанню.
Визнаючи судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, суд виходив з того, що станом на 14.12.2017 між сторонами об`єктивно існував спір про право щодо утримання, виховання дитини та визначення місця її проживання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Аналіз змісту наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.
Такий висновок суду відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2021 року у справі № 463/2490/17 (провадження № 61-18947св19).
Отже, ухилення від сплати аліментів є свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату аліментів для утримання дитини.
Як установлено судом, відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 05.02.2018 судовий наказ, виданий суддею Подільського районного суду м. Києва від 14.12.2017 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання сина визнано таким, що не підлягає виконанню.
Доказів того, що після визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, позивач звертався до відповідача з вимогою про одержання аліментів, та як наслідок відповідачка ухилялася від виконання вимог позивача про сплату аліментів, останнім суду не надано.
Ураховуючи те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття ним заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які він не міг одержати у зв`язку з ухиленням відповідачки від їх сплати, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина за минулий час за період з 01.01.2018 по 24.04.2024 у розмірі 556 659 грн.
Керуючись ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-282, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 24.04.2024 до досягненню дитиною повноліття.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду. 
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 25.06.2026.
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Суддя 	С. С. Захарчук