Номер провадження: 22-ц/813/2360/26 
Справа № 494/1907/25
Головуючий у першій інстанції Панчишин А. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів:   Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на рішення Березівського районного суду Одеської області від 13.11.2025 року, ухваленого під головуванням судді Панчишина А.Ю., у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

25.08.2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі – ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 49 421,46 грн. (а.с.1-8).
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 09.02.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 966695384, згідно умов якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 10 300,00 грн., орієнтована дата повернення 21.02.2023 року, зі сплатою відсотків (а.с.21-звор.-29). Згідно паспорту споживчого кредиту % встановлені у розмірі: дисконтна процентна ставка – 3,65% -766,50% річних, індивідуальна процентна ставка – 383,25% - 766,50%, базова процентна ставка – 766,50%, після закінчення дисконтного періоду – 1087,70% (а.с. 20-21).

Позивач також зазначав, що 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло, зокрема, право вимоги до відповідача за кредитним договором № 966695384 від 09.02.2023 року (а.с.53-56).
28.11.2019 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали додаткову угоду № 19, згідно якої строк дії договору факторингу було продовжено до 31.12.2020 року (а.с.58-зворот)
31.12.2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118/-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/111801 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 року та №28/1118-01 (а.с.59-62).
31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору факторингу до 31.12.2022 року (а.с.64).
31.12.2022 року сторони вказаного договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору факторингу до 31.12.2023 року (а.с.64-зворот).
31.12.2023 року сторони вказаного договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 року (а.с.65).
Крім того, позивач зазначав, що п. 2.1 Розділу 2 Договору факторингу № 28/118-01 від 28.11.2018 року встановлено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 222 від 28.03.2023 року договору факторингу № 28/118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 966695384 від 09.02.2023 року.
27.05.2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 27/524-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором № 966695384 від 09.02.2023 року. Згідно п. 2.1 вказаного договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.68-71).
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 27.05.2023 року до договору факторингу № 27/524-01 від 27.05.2024 року, ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 966695384 від 09.02.2023 року (а.с.72зворот-73).
04.06.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю (а.с.74-77).
Згідно з витягу реєстру боржників до договору факторингу від 04.06.2025 року до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги, у тому числі за кредитним договором № 966695384 від 09.02.2023 року (а.с.79-80-зворот).
Тобто, позивач вважає, що перехід права вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» встановлено належними на допустимими доказами.

Внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість за договором у розмірі 49 421,46 грн., з яких: 10 300,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 39 121,46 грн. – заборгованість за відсотками.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 13.11.2025 року у задоволенні позову ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було відмовлено (а.с.124-127).

В апеляційній скарзі ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.133-148).
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 11.05.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перерубуванням суддів Громіка Р.Д. та Комлевої О.С. у відпустках, а також враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, датою ухвалення цього судового рішення є 11.05.2026 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.11.2025 року (а.с.195), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.196-197). 
Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція надсилалася відповідачу ОСОБА_1 (а.с.196) за місцем її проживання. Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу 24.12.2025 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.199-200). 
З цих підстав, Одеським апеляційним судом 18.02.2026 року було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про повідомлення відповідачки ОСОБА_1 про слухання справи в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, що в сенсі ст. 128 ЦПК України є належним повідомлення (а.с.215-216).

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір від 09.02.2023 року фактично не міг бути предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», оскільки як на момент укладання договору факторингу, та і на момент укладання додаткової угоди до нього кредитні правовідносини між сторонами не існували, а отже не існувало й право грошової вимоги до відповідача (а.с.124-127). 

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини. 

З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло, зокрема, право вимоги до відповідача за кредитним договором № 966695384 від 09.02.2023 року (а.с.53-56).
28.11.2019 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали додаткову угоду № 19, згідно якої строк дії договору було продовжено до 31.12.2020 року (а.с.58зворот)
31.12.2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118/-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/111801 від 28.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 року та №28/1118-01 (а.с.59-62).
31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року (а.с. 64).
31.12.2022 року сторони вказаного договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023 року (а.с.64-зворот).
31.12.2023 року сторони вказаного договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 року (а.с. 65).
Крім того, позивач зазначав, що п. 2.1 Розділу 2 Договору факторингу № 28/118-01 від 28.11.2018 року встановлено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 222 від 28.03.2023 року договору факторингу № 28/118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 966695384 від 09.02.2023 року.
27.05.2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 27/524-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором № 966695384 від 09.02.2023 року. Згідно п. 2.1 вказаного договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.68-71).
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 27.05.2023 року до договору факторингу № 27/524-01 від 27.05.2024 року, ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 966695384 від 09.02.2023 року (а.с.72-73-зворот).
04.06.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю (а.с.74-77).
Згідно з витягу реєстру боржників до договору факторингу від 04.06.2025 року до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги, у тому числі за кредитним договором № 966695384 від 09.02.2023 року (а.с.79-80-зворот).
Крім того, на виконання умов договору факторингу від 04.06.2025 року у період з 10.06.2025 року по 25.06.2025 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» частково сплатило ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» 6 810 635,54 грн., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями (а.с.81-84-зворот).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога – це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (ч. 1 ст. 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення.
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ч. 2 ст. 1078 ЦК України).
Допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги – це строк платежу; (б) майбутньої вимоги – це момент виникнення. 
Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги.
Наявна вимога – це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога – це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу.
Майбутня вимога – це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (ч. 1 ст. 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу.
У договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного – кредитора, так і пасивного – боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки).
Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.01.2026 року у справі 727/2790/25.

Матеріалами справа встановлено, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за кредитним договором, укладеним 09.02.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ».

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що кредитний договір, укладений між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 09.02.2023 року, фактично не міг бути предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», оскільки як на момент укладання договору факторингу, та і на момент укладання додаткової угоди до нього кредитні правовідносини між сторонами не існували, а отже не існувало й право грошової вимоги до відповідача.

За таких обставин, враховуючи, що перехід права вимоги до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за кредитним договором № 966695384, укладеним 09.02.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 , є доведеним, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення позову.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

Як вже зазначалось, 09.02.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 966695384, згідно умов якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 10 300,00 грн., орієнтована дата повернення 21.02.2023 року, зі сплатою відсотків (а.с.21-звор. – 29). Згідно паспорту споживчого кредиту і кредитного договору % встановлені у розмірі: дисконтна процентна ставка – 3,65% -766,50% річних, індивідуальна процентна ставка – 383,25% - 766,50%, базова процентна ставка – 766,50%, після закінчення дисконтного періоду – 1087,70% (а.с. 20-21).
ОСОБА_1 підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» (далі – Закон) на законодавчому рівні було встановлено порядок укладення договорів в мережі Інтернет, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (ч. 3 ст. 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 3 Закону). 

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розмішені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч. 5 ст. 11 Закону). 
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону).

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В своїй постанові від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовій формі.

На підтвердження своїх доводів, позивачем було надано: кредитний договір №96695384 від 09.02.2023 року (а.с.21зворот-29), паспорт споживчого кредиту (а.с.20-21), платіжне доручення від 09.02.2023 року про перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника у розмірі 10 300,00 грн. (а.с.45).
Станом на даний час заборгованість за кредитом позичальником не погашена.

Таким чином, укладання договірних зобов`язань між сторонами підтверджується належними та допустимими доказами.

Проте, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення розміру відсотків, заявлених до стягнення з відповідача за користування кредитом, виходячи з таких підстав. 

Відповідно до умов кредитного договору № 96669584 від 09.02.2023 року позивач надав позичальнику кредит в сумі 10 300,00 грн., орієнтована дата повернення 21.02.2023 року зі сплатою відсотків (а.с.21-звор. – 29). Згідно паспорту споживчого кредиту і кредитного договору % встановлені у розмірі: дисконтна процентна ставка – 3,65% -766,50% річних, індивідуальна процентна ставка – 383,25% - 766,50%, базова процентна ставка – 766,50%, після закінчення дисконтного періоду – 1087,70% (а.с. 20-21).

Як вже зазначалось вище, згідно розрахунку, заборгованість позичальника за кредитом становить 49 421,46 грн., з яких: 10 300,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 39 121,46 грн. – заборгованість за відсотками (а.с.88).
Тобто, заборгованість за відсотками майже в 4 рази перевищує заборгованість за основним боргом. 
Разом з тим, згідно ч.ч.1-2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відсотків річних за користування кредитними коштами, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за користування кредитними коштами.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року, справа № 902/417/18.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення відсотків за користування кредитними коштами, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, апеляційний суд вважає за можливе зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків за користування кредитними коштами до розміру основного боргу та стягнути з відповідача на користь позивача відсотки у розмірі 10 300,00 грн. 
Інше не відповідало б принципам справедливості, розумності і пропорційності.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Крім того, в апеляційній скарзі ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» також ставить питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 7 000,00 грн. 
Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До позовної заяви ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було додано договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2023 року, укладеного між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (а.с.88-звор. - 89), додаткову угоду до вказаного договору №25770724600 від 05.06.2025, а також Акт прийому - передачі наданих послуг від 25.06.2025 року, відповідно до якого вартість наданих послуг у суді першої інстанції склала 7 000,00 грн. (а.с.91). 

Таким чином, враховуючи надані апелянтом докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, а також те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на 41,68 %, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» слід стягнути витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 2 917,60 грн.

Крім того, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 009,66 грн., а також за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 514,49 грн., а всього – у розмірі 2 524,15 грн., як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Також зважаючи на те, що зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
ухвалив: 

Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» задовольнити частково.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 13.11.2025 року скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ: 43541163, заборгованість за кредитним договором № 966695384 від 09.02.2023 року у розмірі 20 600,00 грн. (двадцять тисяч шістсот гривень 00 копійок), з яких: 10 300,00 грн. (десять тисяч триста гривень 00 копійок) - заборгованість за тілом кредиту, 10 300,00 грн. (десять тисяч триста гривень 00 копійок) – заборгованість за відсотками.
В іншій частині позову відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ: 43541163, судовий збір за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанціях у загальному розмірі 2 524,15 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять чотири гривні 15 копійок) та судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги у суді першої інстанції у розмірі 2 917,60 (дві тисячі дев`ятсот сімнадцять гривень 60 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:  С.М. Сегеда 

Р.Д. Громік

О.С. Комлева