ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

30 червня 2026 року	Справа №160/33467/25 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду за допомогою системи «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 №4761, в частині внесення зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.10.2025 №6727 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за вересень 2025 року» шляхом виключення ОСОБА_1 із Додатку 2, згідно якого виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань, військовослужбовців, які не обіймають (тимчасово виконують) посади, визначені штатом у складі командування і штабу військової частини (зведеного підрозділу), та включення ОСОБА_1 до Додатку 1, згідно якого виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних завдань);
- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 №4761 в частині утримання з ОСОБА_1 зайво сплаченої додаткової винагороди.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 із 27.08.2025 по цей час проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника групи криптографічного захисту інформації служби охорони державної таємниці. Вказане підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.08.2025 №354. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2024 №4856/ДСК сформовано штаб, який здійснює оперативне (бойове) управління підрозділами (в тому числі приданими), що ведуть воєнні (бойові) дії, організувавши систему пунктів управління. Позивач з 01.09.2025 по 30.09.2025 був залучений до виконання бойових (спеціальних) завдань у складі штабу Військової частини НОМЕР_1 , який здійснює оперативне (бойове) управління підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони. За період з 01.09.2025 по 30.09.2025 позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду з розрахунку 50000 грн пропорційно дням участі. Разом із тим, Військовою частиною НОМЕР_1 проведено службову перевірку, за результатами якої встановлено, що позивачу здійснено переплату додаткової грошової винагороди за вересень 2025 року. За результатами службової перевірки видано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 №4761 другим пунктом якого внесено зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.10.2025 №6727 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за вересень 2025 року» та визначено нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду в розмірі 30000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у виконанні бойових (спеціальних) завдань (взамін належних 50000 грн) та третім пунктом даного наказу визначено утримати з грошового забезпечення позивача надмірно нараховані та виплачені (на думку відповідача) кошти додаткової грошової винагороди за вересень 2025 року. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його майнові права, що стало підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.
Разом із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/33467/25, – повернуто заявнику.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, а також задоволено клопотання позивача про витребування доказів., витребувано у Військової частини НОМЕР_1 копії або витяги з наступних документів: витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 №4761 та матеріали службової перевірки від 15.11.2025; копії документів на підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях виконанні бойових (спеціальних завдань) або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у вересні 2025 року (бойове розпорядження, витяги з журналу бойових дій, рапорти (донесення) про участь у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
До суду через систему «Електронний Суд» надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, в якій останній просив суд:
- заборонити Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо утримання з грошового забезпечення позивача коштів, пов`язаних із нібито надмірно виплаченими сумами додаткової винагороди за вересень 2025 року, - до ухвалення судом рішення по суті адміністративної справи;
- зупинити проведення відповідачем службової перевірки для встановлення можливих порушень під час видання наказів про виплату додаткової винагороди із розрахунку 50 тис. грн. на місяць за період з червня 2023 року по серпень 2025 року, в частині виплат позивачу, - до ухвалення судом рішення по суті адміністративної справи та вирішення питання законності нарахування додаткової грошової винагороди з тих самих підстав, що були зазначені у позові; 
- зупинити проведення перевірки, призначеної розпорядженням начальника штабу заступника командира Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) від 13.11.2025 №613/20/23468, у частині, що стосується виплати позивачу додаткової грошової винагороди з розрахунку 50000 грн. за період з червня 2023 по серпень 2025 роки, до ухвалення судом рішення по суті адміністративної справи та вирішення питання законності нарахування додаткової грошової винагороди з тих самих підстав, що були зазначені у позові;
- заборонити Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо утримання з грошового забезпечення Позивача коштів, пов`язаних з надмірно виплаченими сумами додаткової винагороди із розрахунку 50 тис. грн. за період червня 2023 по серпень 2025 року включно, а також видавати накази, розпорядження чи інші документи, що можуть призвести до фактичного обмеження чи погіршення майнового стану позивача, - ухвалення судом рішення по суті адміністративної справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/33467/25, – відмовлено.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний Суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що абзацом 3 пункту 11 постанови кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 визначено, що військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони. Абзацом 14 пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, виплачується в розмірі 50000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах). На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.10.2025 № 6727 позивачу виплачено додаткову винагороду у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно вказаному вище часу виконання бойових (спеціальних) завдань у складі штабу військової частини (зведеного підрозділу), який здійснює оперативне (бойове) управління підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань підрозділом, зокрема зведеним першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки). У період з 20 по 31 жовтня 2025 року робочою групою під керівництвом начальника управління соціального забезпечення Центрального фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено перевірку з окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 . За результатами перевірки складено акт від 31.10.2025 №1781/58779. За результатами дослідження правомірності виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану (50 тис. грн) перевіркою встановлено, зокрема, що система пунктів управління Військової частини НОМЕР_1 , що по тексту наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2025 №4856/ДСК отримала назву штаб, що здійснює оперативне (бойове) управління не є штабом військової частини, а залученні до складу цієї системи пунктів управління військової частини військовослужбовці, які не займають штатні посади у командуванні та штабі військової частини, не мають права отримувати додаткову винагороду із розрахунку 50000 грн на місяць. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
У відзиві на позовну заяву відповідачем також було заявлено клопотання про продовження строку для надання документів на підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях, виконанні бойових (спеціальних завдань) або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у вересні 2025 року до 19.12.2025.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 клопотання Військової частини НОМЕР_1 про продовження строку для надання документів, - задоволено. 
Продовжено Військовій частині НОМЕР_1 строк для надання документів на двадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали. 
Зупинено провадження у справі до надання Військовою частиною НОМЕР_1 документів на підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях, виконанні бойових (спеціальних завдань) або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у вересні 2025 року (крім тих, копії яких містяться в доданих до відзиву матеріалах службової перевірки).
До суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка обґрунтована тим, що 10.12.2025 відповідачем було подано відзив на позовну заяву та надано витребувані судом копії документів, зокрема витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 № 4761. Після ознайомлення із зазначеним витягом з наказу було встановлено, що в позовних вимогах було допущено технічну описку, що може бути виправлена шляхом уточнення позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 провадження у справі поновлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 заяву представника ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог у справі №160/33467/25, - задоволено. Подальший розгляд справи ухвалено здійснювати згідно уточненої позовної заяви. 
Цією ж ухвалою витребувано у Військової частини НОМЕР_1 копії або витяги з наступних документів: витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 №4761 та матеріали службової перевірки від 15.11.2025; копії документів на підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях виконанні бойових (спеціальних завдань) або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у вересні 2025 року (бойове розпорядження, витяги з журналу бойових дій, рапорти (донесення) про участь у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, та зупинено провадження у справі до надання витребуваних судом доказів.
Копія ухвали суду від 20.03.2026 була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 21.03.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Разом із тим, станом на 06.05.2026 Військової частиною НОМЕР_1 вимоги ухвали суду від 20.03.2026 не виконано та витребувані докази до суду не надано.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2026 вдруге витребувано у Військової частини НОМЕР_1 копії або витяги з наступних документів: витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 №4761 та матеріали службової перевірки від 15.11.2025; копії документів на підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях виконанні бойових (спеціальних завдань) або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у вересні 2025 року (бойове розпорядження, витяги з журналу бойових дій, рапорти (донесення) про участь у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань; продовжено строк зупинення провадження у справі до надання відповідачем витребуваних судом доказів.
До суду від відповідача надійшли копії витребуваних судом документів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2026 року провадження у справі поновлено.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 із 27.08.2025 по цей час проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника групи криптографічного захисту інформації служби охорони державної таємниці. Вказане підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.08.2025 №354. 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2024 №4856/ДСК сформовано штаб, який здійснює оперативне (бойове) управління підрозділами (в тому числі приданими), що ведуть воєнні (бойові) дії, організувавши систему пунктів управління.
Позивач з 01.09.2025 по 30.09.2025 був залучений до виконання бойових (спеціальних) завдань у складі штабу Військової частини НОМЕР_1 , який здійснює оперативне (бойове) управління підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони.
За період з 01.09.2025 по 30.09.2025 позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду з розрахунку 50000 грн пропорційно дням участі, що відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, якими встановлено виплату додаткової винагороди в розмірі 50000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах).
У період з 20 по 31 жовтня 2025 року робочою групою під керівництвом начальника управління соціального забезпечення Центрального фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено перевірку з окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 . 
За результатами перевірки складено акт від 31.10.2025 №1781/58779. 
За результатами дослідження правомірності виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану (50 тис. грн) перевіркою встановлено наступне: 
«Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2024 №№4856/ДСК сформовано об`єднаний штаб, який здійснює оперативне (бойове) управління підрозділами (в тому числі приданими), що ведуть воєнні (бойові) дії, організувавши систему пунктів управління (далі по тексту об`єднаний штаб). До складу пунктів управління включені військовослужбовці, які обіймають посади у складі командування і штабу, визначені штатом військової частини, так і військовослужбовці, які обіймають посади в інших підрозділах (службах) військової частини.
З погляду командування Військової частини НОМЕР_1 , залучення військовослужбовців до складу об`єднаного штабу є підставою для виплати їм додаткової винагороди у розмірі 50 тис. грн.
Довідково: враховуючи необхідність врегулювання даного питання, Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України було надано відповідне роз`яснення від 14.11.2023 №220/13/7643, в якому чітко зазначено підстави та умови виплати додаткової грошової винагороди із розрахунку 50 тис. на місяць: залучення військовослужбовців до складу ОВУ, а військовослужбовців, які обіймають (тимчасово виконують) посади, визначені штатом у складі командування і штабу військової частини до оперативного бойового управління підпорядкованими підрозділами на командному пункті військової частини; здійснення ОВУ (командним пунктом військової частини) оперативного (бойового) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною першого ешелону або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно; виконання військовослужбовцями бойових (спеціальних) завдань у складі ОВУ (на командному пункті військової частини).
Система пунктів управління Військової частини НОМЕР_1 , що по тексту наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2025 №№4856/ДСК отримала назву штаб, що здійснює оперативне (бойове) управління не є штабом військової частини, а залученні до складу цієї системи пунктів управління військової частини військовослужбовці, які не займають штатні посади у командуванні та штабі військової частини, не мають права отримувати додаткову винагороду із розрахунку 50 тис. грн на місяць.
Таким чином, в порушення вимог пункту 1-1 Постанови № 168 та пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2025 № 6727, додаткова винагорода із розрахунку 50000 грн (пропорційно дням, зазначеним в наказі) нарахована військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 , які не обіймали (тимчасово не виконували) посади визначені штатом у складі командування та штабу військової частини, що призвело до переплати грошового забезпечення на суму 498 020 грн».
Командиру військової частини внесено пропозицію: в термін до 10.12.2025 прийняти управлінське рішення за фактом виявлених під час перевірки фактів переплат додаткової винагороди з розрахунку 50 тис. грн, забезпечити їх відшкодування та притягнення винних посадових осіб до відповідальності.
На підставі рапорту начальника фінансово-економічної служби-головного бухгалтера Військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2025 вх. №65620, начальником групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень Військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 було проведено службову перевірку за фактом виявлених під час перевірки фактів переплат додаткової винагороди з розрахунку 50 тисяч гривень з метою їх відшкодування та притягнення винних посадових осіб до відповідальності.
Службовою перевіркою встановлено, що нарахування відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2025 №6727 додаткової винагороди із розрахунку 50000 грн (пропорційно дням, зазначеним в наказі) військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 , які не обіймали (тимчасово не виконували) посади визначені штатом у складі командування та штабу військової частини, не відповідає роз`ясненню Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 14.11.2023 №220/13/7643.
Відсутності або неправильного оформлення документів на підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів, службовою перевіркою не встановлено.
За результатами службової перевірки винесено наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 № 4761.
Пунктом 2 наказу від 15.11.2025 № 4761 внесено зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.10.2025 № 6727 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за вересень 2025 року», а саме: виключено із Додатку 2, згідно якого виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань, військовослужбовців, які не обіймають (тимчасово виконують) посади, визначені штатом у складі командування і штабу військової частини (зведеного підрозділу), відповідно до додатку 1 до цього наказу (в тому числі сержанта ОСОБА_1 ).
Включено до Додатку 1, згідно якого виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних завдань), відповідно до додатку 1 до цього наказу.
Пунктом 3 наказу від 15.11.2025 №4761 утримано (повернуто) зайве сплачену додаткову винагороду з військовослужбовців відповідно до додатку 1 до цього наказу.
До додатку 1 до наказу від 15.11.2025 № 4761 включено сержанта ОСОБА_1 , якому у жовтні 2025 року було виплачено додаткову винагороду у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних завдань) замість додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних завдань) за період з 01.09.2025 по 30.09.2025.
Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його майнові права, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану № 168 від 28.02.2022 (далі – Постанова № 168).
Абзацом третім пункту 1-1 Постанови № 168 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на період воєнного стану військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України.
Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44, який застосовується з 01.02.2023, доповнено Порядок № 260 розділом XXXIV Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.
Згідно з пунктом 1 розділу XXXIV Порядку № 260 управління (штаб) угруповання військ (сил) тимчасово утворений рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України орган військового управління, призначений для виконання функцій з управління військами (силами) в ході відсічі повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, у тому числі управління (штаб) оперативно-стратегічного, оперативного, оперативно-тактичного угруповання військ (сил), тактичної групи.
За змістом пункту 2 розділу XXXIV Порядку № 260 (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з Постановою № 168 виплачується в таких розмірах:
100000 гривень тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту); у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони; на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника; з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення); з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
50000 гривень військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах).
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;
30000 гривень військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави; з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України; з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту; у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій; у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України; із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій; з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
Райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України (пункт 3 розділу XXXIV Порядку № 260).
Відповідно до пункту 4 розділу XXXIV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців (пункт 6 розділу XXXIV Порядку № 260).
Перелік органів військового управління (штабів угруповання військ (сил)), включених до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, що мають право підтверджувати безпосередню участь у бойових діях або заходах відряджених до цих органів військовослужбовців, затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України (абзац перший пункту 7 розділу XXXIV Порядку № 260).
Командувачами (командирами) угруповань військ (сил), тактичних груп, командирами військових частин (у тому числі резерву, установ, організацій), до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляються органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, а також виконання завдання у складі управління (штабу) угруповання військ (сил), тактичної групи (затверджених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України), угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління за минулий місяць (абзац перший пункту 8 розділу XXXIV Порядку № 260).
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин (пункту 9 розділу XXXIV Порядку № 260).
Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, виплачується додаткова винагорода згідно з Постановою № 168 у розмірі до 50000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Однак, безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів повинна бути підтверджена, зокрема, такими документами: бойовим наказом (бойовим розпорядженням); журналом бойових дій; рапортом командира підрозділу (групи) про участь військовослужбовця у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
З матеріалів справи суд встановив, що позивач з 01.09.2025 по 30.09.2025 був залучений до виконання бойових (спеціальних) завдань у складі штабу Військової частини НОМЕР_1 , який здійснює оперативне (бойове) управління підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони, який створений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2024 № 4856/ДСК.
Виконання завдань позивачем у складі штабу військової частини, який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно не заперечується відповідачем. Разом із тим, одним із підтверджень виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань у складі штабу військової частини є сам наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2025 №6727 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за вересень 2025 року», до якого згідно результатів службової перевірки внесено зміни наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 №4761.
Отже, відповідач не заперечує цих обставин у відзиві та підтвердив ці факти у відзиві на позовну заяву та надав відповідні докази.
Крім того, такої умови, як обіймати (тимчасово виконувати) такими військовослужбовцями посади, визначені штатом у складі штабу військової частини, не передбачено ні Постановою № 168, ні Порядком № 260.
Суд також враховує, що Постанова № 168 та Порядок № 260 поширюються на виконання бойових (спеціальних) завдань у складі "штабу... зведеного підрозділу".
Наказом від 01.12.2024 № 4856/ДСК сформовано штаб, який здійснює управління підрозділами "в тому числі приданими", що є класичною ознакою зведеного підрозділу, до складу якого включаються військовослужбовці з різних підрозділів та служб, які не обіймають штатних посад в основному штабі. Розширювальне тлумачення відповідачем поняття "штаб" з одночасним звуженням кола осіб, які мають право на виплату, є внутрішньо суперечливим і не відповідає змісту нормативно-правових актів.
Суд підкреслює, що цей спір фактично виник саме в частині тлумачення змісту категорії "штаб" військової частини, що діє на постійній основі або ж як штаб не лише в такому розумінні. У цьому контексті суд зауважує, що в Постанові № 168 та Порядку № 260 згадано "штаб військової частини, який здійснює оперативне (бойове) управління …". Відповідач у свою чергу вищевказаний штаб назвав буквально "штаб військової частини, який здійснює оперативне (бойове) управління", тобто фактично повторив формулювання з нормативно-правових актів.
На підтвердження того, що штаб, сформований наказом від 01.12.2024 №4856/ДСК, є "штабом" у розумінні Постанови № 168 та Порядку № 260, суд також звертає увагу на такі обставини.
Відповідно до пункту 3.2.1.2 Тимчасового Бойового Статуту механізованих військ Сухопутних військ Збройних Сил України штаб (координаційний штаб) визначається як основний орган управління повсякденною діяльністю підрозділів у мирний час та управління ними в бойовій обстановці. При цьому статут прямо передбачає, що для роботи органів управління, розміщення службових осіб і забезпечення їх службової діяльності розгортаються пункти управління. Тобто наявність пунктів управління є невід`ємною ознакою функціонування штабу.
Служби (відділи) родів військ (спеціальний штаб) формуються із фахівців вузької направленості. Наявність їх в органах управління обумовлена складністю і різноманітністю завдань із управління різнорідними підрозділами, необхідністю мати спеціальні органи управління для керівництва підготовкою і застосуванням підрозділів родів військ і спеціальних військ.
Для роботи органів управління, розміщення службових осіб і забезпечення їх службової діяльності розгортаються пункти управління.
Згідно з пунктом 2.3.2 Доктрини "Пункти управління (командні пункти) та організація роботи на них", затвердженої Головнокомандувачем Збройних Сил України 23.08.2024 року, до структури основного командного пункту бригади (на якому і виконував завдання позивач) входить командування та основні підрозділи: зокрема, інші підрозділи, за рішенням командира.
Отже, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2024 №4856/ДСК, яким сформовано штаб, який здійснює оперативне (бойове) управління підрозділами (в тому числі приданими), що ведуть воєнні (бойові) дії, відповідає вимогам Бойового Статуту та Доктрини.
Посилання відповідача на лист-роз`яснення як підставу для виплати додаткової винагороди у зменшеному розмірі суд вважає безпідставними, оскільки роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 14.11.2023 №220/13/7643 суперечить Постанові №168 та Порядку №260, та є таким, що позбавляє військовослужбовців права на отримання додаткової винагороди у розмірі 50000 грн, навіть якщо ними дотримано усіх вимог визначених чинним законодавством.
На переконання суду, листи міністерств, інших органів влади не є нормативно-правовими актами і не можуть встановлювати нові правові норми, а мають лише інформаційний, рекомендаційний, роз`яснювальний характер та є службовою кореспонденцією, що неодноразово підкреслював Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема постанові Верховного Суду від 18.07.2019 у справі № 826/2426/16.
Більш того, сам Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України у листі від 15.07.2025 № 220/13/22856 прямо підтвердив, що "листи Департаменту носять виключно інформаційний та рекомендаційний характер і не є нормативно-правовими актами, а тому не встановлюють нових правових норм". Цей лист долучено позивачем до матеріалів справи і є прямим визнанням самого органу, лист якого відповідач поклав в основу оскаржуваного наказу, щодо необов`язкового та рекомендаційного характеру відповідних роз`яснень. З огляду на це посилання відповідача на лист від 14.11.2023 № 220/13/7643 як на правову підставу для зменшення розміру додаткової винагороди є суперечливим навіть з позиції органу, що його видав.
Отже, з наведених норм права випливає висновок, що виплата додаткової винагороди особовому складу військової частини здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин, за наявності підтвердження підстав для такої виплати відповідними документами, зокрема бойовими наказами (бойовими розпорядженнями), журналами бойових дій, рапортами (донесеннями) командира підрозділу (групи) про участь військовослужбовця у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, а нарахування та виплата додаткової винагороди здійснюється безпосередньо військовою частиною.
Проте, приймаючи оскаржуваний наказ та покладаючи вину на позивача, відповідачем було проігноровані наведені приписи законодавства та не взято до уваги той факт, що нарахування додаткової винагороди не входить до компетенції позивача, адже він в цьому випадку є лише отримувачем винагороди.
Отже, додаткова винагорода виплачувалась позивачу військовою частиною у спірний період на підставі відповідних наказів командира (начальника) військової частини та з урахуванням підтверджуючих на той момент документів, що не спростовано відповідачем.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані накази не містять викладення обставин та обґрунтувань, які б давали змогу дійти беззаперечного висновку про те, що позивач отримуючи нараховану йому військовою частиною додаткову винагороду за спірний період діяв умисно з метою заподіяння шкоди інтересам держави, також відповідачем не надано доказів того, що позивач якимось чином впливав на рішення уповноваженої особи при нарахуванні та виплаті йому додаткової винагороди. 
Відповідачем не спростовано доводів позивача про те, що позивач. у спірний період проходив військову службу та належним чином виконував бойові (спеціальні) завдання, а Військовою частиною НОМЕР_1 здійснювалось нарахування та виплата позивачу додаткової грошової винагороди за спірний період з розрахунку 50000 гривень за вказаний період пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.
Отже, з наявних в матеріалах справи доказів не вбачається умислу позивача у заподіянні шкоди інтересам держави при отриманні ним додаткової винагороди за виконання бойових (спеціальних) завдань у спірний період.
Окрім того суд наголошує, що форма вини є визначальною обставиною для визначення меж матеріальної відповідальності військовослужбовця чи відповідної особи під час притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності, відповідно до Закону України №160-ІХ.
У разі, якщо шкода завдана з необережності, відповідальність особи обмежується межами, передбаченими частиною першою статті 5 Закону України №160-ІХ, а саме не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, якщо інше не передбачено законом.
Відповідачем не доведено, що відповідно до посадових обов`язків позивач несе повну матеріальну відповідальність або з ним укладено угоду про повну матеріальну відповідальність у разі завдання матеріальної шкоди, тоді як відповідач, всупереч встановленим законодавством обмежень, застосував до позивача повну матеріальну відповідальність. 
Вирішуючи даний спір суд також вважає за необхідне зазначити, що у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
З вищевикладеного випливає, що у разі, якщо військова частина допустила помилку при нарахуванні військовослужбовцю додаткової винагороди чи обрахувала таку винагороду у неправильному розмірі, ризики такої помилки повинні покладатися на саму державу, вони не можуть виправлятися за рахунок особи, якої вони стосуються.
З огляду на викладене відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірності позбавлення позивача права на отримання додаткової винагороди за вересень 2025 року в розрахунку 50000,00 грн на місяць.
Також, суд звертає увагу відповідача на те, що підстави і порядок для нарахування та виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, які визначені Постановою № 168 та Порядком № 260, є обов`язковими для виконання, в тому числі і для відповідача.
Щодо правомірності пункту 3 наказу від 15.11.2025 року № 4761 в частині утримання з позивача зайво сплаченої додаткової винагороди суд зазначає таке.
Відповідно до статті 127 Кодексу законів про працю України (у системному зв`язку зі статтею 9 Закону № 2011-XII, яка гарантує виплату грошового забезпечення у встановлених розмірах) утримання із заробітної плати (грошового забезпечення) може здійснюватися лише у випадках, прямо передбачених законом. Ні Постанова № 168, ні Порядок № 260 не містять правових підстав для утримання командиром військової частини виплаченої додаткової винагороди в односторонньому порядку шляхом видання наказу, якщо сама виплата здійснювалась на законних підставах.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про правомірність виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 50000 гривень за період з 01.09.2025 по 30.09.2025, будь-яка переплата є відсутньою. Отже, пункт 3 оскаржуваного наказу, яким визначено утримати з позивача грошові кошти, ґрунтується на хибному висновку службової перевірки і суперечить вимогам законодавства, що є самостійною підставою для його скасування як протиправного.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Доказів понесення судових витрат не пов`язаних із сплатою судового збору позивачем не надано.
Тобто, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору судом не вирішується.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 243, 246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 №4761, в частині внесення зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.10.2025 №6727 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за вересень 2025 року» шляхом виключення ОСОБА_1 із Додатку 2, згідно якого виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань, військовослужбовців, які не обіймають (тимчасово виконують) посади, визначені штатом у складі командування і штабу військової частини (зведеного підрозділу), та включення ОСОБА_1 до Додатку 1, згідно якого виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних завдань).
Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 №4761 в частині утримання з ОСОБА_1 зайво сплаченої додаткової винагороди.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Повний текст судового рішення складено та підписано 30.06.2026 року.

Суддя О.М. Неклеса