ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/31581/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року (суддя Олійник В.М.) в справі № 160/31581/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про:
визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду його рапорту від 17 червня 2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
зобов`язання розглянути його рапорт від 17 червня 2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" і прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, наведених в даному рішенні.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 17.06.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України розглянути рапорт ОСОБА_1 від 17.06.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти обґрунтоване та вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вважає, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин (в частині порядку розгляду рапорту військовослужбовця Національної гвардії України командуванням військової частини зазначеного військового формування) нормативно-правові акти, які регулюють порядок розгляду рапортів в Збройних Силах України, отже не підлягали застосуванню при вирішенні даного спору. 
Порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг військовослужбовців Національної гвардії України здійснюється відповідно до розділу V Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. 
Рапорт позивача був розглянутий відповідачем шляхом проставлення на ньому відповідної візи про відсутність правових підстав для звільнення з військової служби.
Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 06 травня 2025 року, а уже 16 червня 2025 року (через 40 днів) самовільно залишив військову частину (місце несення служби). 
Крім того, зауважує, що акт перевірки сімейного стану військовослужбовця, затверджений 20.10.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , вперше додано позивачем до відповіді на відзив, тому не може розглядатись в даній справі як доказ протиправної бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача на звільнення з військової служби, адже його не існувало ні на дату "складання" спірного рапорту на звільнення (17.06.2025), ні на дату "направлень" вказаного рапорту поштовими відправленнями (як зазначає позивач 18.06.2025 та 08.07.2025), ні на дату жодного з адвокатських запитів в інтересах позивача (25.07.2025, 19.08.2025, 16.09.2025), ні на дату відповіді відповідача на адвокатський запит (03.10.2025). 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ЦОТО Національної гвардії України №97мтд від 07.05.2025 року вирішено зарахувати до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення: солдата ОСОБА_1 , який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період з ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначеного на посаду стрільця 1-го стрілецького відділення 6-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти (резервної) стрілецького батальйону (резервного) 06 травня 2025 року.
Відповідно до донесення з військової частини НОМЕР_1 ЦОТО НГУ від 17.06.2025 №6/102/2/2/3-2448 доведено, що 16.06.2025 року, близько 20:00, під час перевірки хворих у лікарні ДУ ТМО МВС України по Дніпропетровській області виявлено факт відсутності військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , який був госпіталізований 08.05.2025 року. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає, місцезнаходження невідоме.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ЦОТО Національної гвардії України №1885 від 16.06.2025 року було призначено службове розслідування для з`ясування причин та умов, що призвели до самовільного залишення військової частини або місця служби солдатом ОСОБА_1 .
Матеріалами службового розслідування підтверджено факт самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_1 з 16.06.2025 та запропоновано копії матеріалів службового розслідування направити до територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві для надання правової оцінки.
17 червня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив на адресу військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через певні сімейні обставини або інші поважні причини (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
До рапорту на звільнення з військової служби позивач долучив нотаріально засвідчені копії таких документів: паспорта ОСОБА_1 ; картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 ; паспорта ОСОБА_2 ; довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_2 ; свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ; пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 ; довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №326979; свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 ; висновку ЛКК №505; висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги на непрофесійній основі; витяг з реєстру територіальної громади №2025/006994669; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження позивача; відповідь від 04.06.2025 року №1418/31.30-26 на адвокатський запит; нотаріальну заява ОСОБА_2 про відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.
ОСОБА_1 сформував рапорт про звернення командира військової частини НОМЕР_1 з запитом до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо складення акту обстеження сімейного стану позивача, як військовослужбовця, оскільки даний акт є одним з документів, які обов`язкові для звільнення з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. 
До рапорту про звернення командира військової частини НОМЕР_1 з запитом до ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачем було долучено ідентичний пакет документів, що й до рапорту про звільнення з військової служби.
18 червня 2025 року позивачем засобами поштового зв`язку направлено на адресу військової частини НОМЕР_1 : АДРЕСА_1 (а/с № 50) рапорт про звільнення з військової служби з додатками та рапорт про звернення із запитом до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо складення акта обстеження сімейного стану, що підтверджується описом вкладення, квитанцією про сплату та накладною №4909400130682.
Поштове відправлення №4909400130682 08.07.2025 року повернуто відправнику, у зв`язку із закінченням строку зберігання.
У зв`язку із цим 08.07.2025 року ОСОБА_1 повторно направив на адресу військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби з додатками та рапорт про звернення командира військової частини НОМЕР_1 з запитом до ІНФОРМАЦІЯ_3 про складення акту перевірки сімейного стану позивача.
11.07.2025 року поштове відправлення №4909400134572 вручено отримувачу за довіреністю.
25 липня 2025 року представником ОСОБА_1 було направлено на електронну адресу військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит про надання інформації про результати розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби та рапорту про звернення командира військової частини НОМЕР_1 із запитом до ІНФОРМАЦІЯ_3 про складення акту перевірки сімейного стану позивача.
19.08.2025 року представником ОСОБА_1 було направлено адвокатський запит до Національної гвардії України про сприяння в отриманні відповіді на адвокатський запит від 25.07.2025 року.
Відповіді на адвокатський запит ані від 25.07.2025 року, ані від 19.08.2025 року представнику позивача надано не було.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, сформованого старшим слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 від 19.08.2025, підтверджується, що за фактом самовільного залишення місця лікування 16.06.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , в/ч НОМЕР_1 НГУ, солдатом за мобілізацією, стрільцем 1-го стрілецького відділення 6-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ, 19 серпня 2025 року зареєстровано (відкрито) кримінальне провадження №62025170030016615.
16.09.2025 року представником ОСОБА_1 було направлено повторно адвокатський запит до Національної гвардії України. 
03.10.2025 року представником ОСОБА_1 на електронну пошту було отримано відповідь №25/102/10/1О163Аз від 03.10.2025 від військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит, якою повідомлено що ОСОБА_1 , 1992 р.н., 16.06.2025 року самовільно залишив пункт дислокації військової частини.
По даному факту повідомлено Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, Дніпропетровську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони східного регіону, ІНФОРМАЦІЯ_5 .
11.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про складання акту перевірки сімейного стану військовослужбовця.
20.10.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було затверджено акт перевірки сімейного стану військовослужбовця.
Відповідно до даного акту встановлено відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за батьком позивача та встановлено, що батько позивача потребує постійного догляду на підставі висновку ЛКК №505.
03.11.2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про долучення до рапорту про звільнення з військової служби від 17.06.2025 року акту перевірки сімейного стану військовослужбовця від 20.10.2025 року.
20.11.2025 року представнику відповідача поштове відправлення вручено за довіреністю.
Суд першої інстанції зауважив, що нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України №1153/2008 передбачено вжиття заходів саме командиром військової частини для з`ясування сімейного стану військовослужбовця, який подав рапорт про звільнення з військової служби з підстав наявності сімейних обставин чи інших поважних причин.
Суд першої інстанції вказав, що військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України не розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 17.06.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", що є протиправною бездіяльністю.
Встановивши, що позивач надав відповідачу наявні в нього документи, в тому числі документ, що підтверджує відсутність родичів першого та другого ступеня спорідненості, які можуть здійснювати догляд за батьком, а відповідач не вживав жодних заходів для перевірки сімейного стану військовослужбовця, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України розглянути рапорт ОСОБА_1 від 17.06.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти обґрунтоване та вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.
Суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на те, що позивач самовільно залишив військову частину (місце проходження служби), з тих підстав, що це не звільняє відповідача від обов`язку належного розгляду рапорту позивача з додержанням вимог чинного законодавства, а також з тих підстав, що відповідачем не надано копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 про призупинення військової служби позивача.
Суд визнає правильним вирішення справи по суті спору в частині задоволення позову, проте у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права мотивувальна частина рішення має бути змінена.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у складі військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 06 травня 2025 року.
За фактом донесення з військової частини НОМЕР_1 ЦОТО НГУ від 17 червня 2025 року №6/102/2/2/3-2448, яким доведено, що 16 червня 2025 року близько 20:00 під час?перевірки хворих у лікарні ДУ "ТМО МВС України по Дніпропетровській області" виявлено факт відсутності військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , який був госпіталізований 08 травня 2025 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 ЦОТО НГУ №1885 від 16 червня 2025 року призначено службове розслідування для з`ясування причин та умов, що призвели до самовільного залишення військової частини або місця служби солдатом ОСОБА_1 
ОСОБА_1 17 червня 2025 року засобами поштового зв`язку направив на адресу військової частини НОМЕР_1 НГУ рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через певні сімейні обставини або інші поважні причини (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
До рапорту позивачем долучено нотаріально засвідчені копії таких документів: паспорта ОСОБА_1 ; картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 ; паспорта ОСОБА_2 ; довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_2 ; свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ; пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 ; довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №326979; свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 ; висновку ЛКК №505; висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги на непрофесійній основі; витяг з реєстру територіальної громади №2025/006994669; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження позивача; відповідь від 04.06.2025 року №1418/31.30-26 на адвокатський запит; нотаріальну заява ОСОБА_2 про відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.
ОСОБА_1 сформовано рапорт про звернення командира військової частини НОМЕР_1 НГУ із запитом до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо складення акту обстеження сімейного стану позивача як військовослужбовця, оскільки даний акт є одним з документів, які обов`язкові для звільнення з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. 
До цього рапорту позивачем долучено аналогічний пакет документів.
ОСОБА_1 18 червня 2025 року засобами поштового зв`язку направлено на адресу військової частини НОМЕР_1 НГУ рапорт про звільнення з військової служби з додатками та рапорт про звернення із запитом до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо складення акта обстеження сімейного стану, що підтверджується описом вкладення, квитанцією про сплату та накладною №4909400130682.
Поштове відправлення №4909400130682 08 липня 2025 року повернуто відправнику у зв`язку із закінченням строку зберігання.
Позивачем 08 липня 2025 року повторно направлено на адресу військової частини НОМЕР_1 НГУ рапорт про звільнення з військової служби з додатками та рапорт про звернення командира військової частини НОМЕР_1 з запитом до ІНФОРМАЦІЯ_3 про складення акту перевірки сімейного стану позивача.
11 липня 2025 року поштове відправлення №4909400134572 вручено отримувачу за довіреністю.
Представником ОСОБА_1 25 липня 2025 року направлено на електронну адресу військової частини НОМЕР_1 НГУ адвокатський запит про надання інформації про результати розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби та рапорту про звернення командира військової частини НОМЕР_1 із запитом до ІНФОРМАЦІЯ_3 про складення акту перевірки сімейного стану позивача.
Представником позивача 19 серпня 2025 року направлено адвокатський запит до Національної гвардії України про сприяння в отриманні відповіді на адвокатський запит від 25 липня 2025 року.
Відповіді на адвокатські запити не надано.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, сформованого старшим слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 від 19 серпня 2025 року за фактом самовільного залишення місця лікування 16.06.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , в/ч НОМЕР_1 НГУ, солдатом за мобілізацією, стрільцем 1-го стрілецького відділення 6-го стрілецького взводу?3-ї стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ, 19 серпня 2025 року зареєстровано (відкрито) кримінальне провадження №62025170030016615.
Представником позивача 16 вересня 2025 року направлено адвокатський запит до Національної гвардії України.
Військова частина НОМЕР_1 НГУ 03 жовтня 2025 року на електронну адресу представника позивача направлено лист №25/102/10/1О163Аз від 03 жовтня 2025 року, яким повідомлено, що ОСОБА_1 16 червня 2025 року самовільно залишив пункт дислокації військової частини. По даному факту повідомлено Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, Дніпропетровську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони східного регіону, ІНФОРМАЦІЯ_5 .
ОСОБА_1 11 жовтня 2025 року звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 ? про складання акту перевірки сімейного стану військовослужбовця.
Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 20 жовтня 2025 року затверджено акт перевірки сімейного стану військовослужбовця, яким встановлена відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за батьком позивача, та встановлено, що батько позивача потребує постійного догляду на підставі висновку ЛКК №505. 
Позивач 03 листопада 2025 року засобами поштового зв`язку звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 НГУ із рапортом про долучення до рапорту про звільнення з військової служби від 17 червня 2025 року акту перевірки сімейного стану військовослужбовця від 20 жовтня 2025 року.
Поштове відправлення вручено відповідачу 20 листопада 2025 року.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами частини сьомої статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану, який діє й на час апеляційного перегляду справи. 
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-ХІІ, застосовується судом у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який також визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Статтею 26 Закону № 2232-ХІІ встановлені підстави для звільнення з військової служби, підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої якої передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України. 
Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), установлено, що? військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Згідно з пунктом 260 Положення №1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.
Порядок звільнення військовослужбовця з військової служби врегульований пунктами 233-243 Положення №1153/2008.
Відповідно до абзаців першого та другого пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. 
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України. 
Пунктом 233 Положення №1153/2008 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України, її загальну структуру, функції та повноваження визначає Закон України "Про Національну гвардію України" від 13 березня 2014 року №876-VII (далі - Закон №876-VII), відповідно до статті 1 якого Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
Частиною першою статті 4 Закону №876-VII установлено, що Національна гвардія України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. 
Отже, суд визнає доречними доводи апелянта про незастосовність до спірних правовідносин Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10 квітня 2009 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454, та Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 серпня 2024 року за №1214/42559.
За позицією апелянта в структурі Національної гвардії України відсутній окремий розпорядчий документ (положення, інструкція тощо) стосовно розгляду рапортів військовослужбовців, проте порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг військовослужбовців Національної гвардії України здійснюється відповідно до розділу V Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. 
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), дія якого поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями. 
Статтею 110 Дисциплінарного статуту ЗСУ установлено, що усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі:
прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод;
незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.
Відповідно до статті 111 Дисциплінарного статуту ЗСУ заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.
Згідно зі статтею 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.
Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Пунктом 241 Положення №1153/2008 передбачено, що накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин. 
З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що за наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.
Разом з тим, рапорт позивача від 17 червня 2025 року про звільнення його з військової служби відповідачем не розглянуто по суті, оскільки ні наказ по особовому складу про звільнення позивача з військової служби, а ні обґрунтованої відмови у задоволенні цього рапорту відповідачем прийнято не було.
Апелянт в обґрунтування своєї позиції щодо відсутності протиправної бездіяльності щодо нерозгляду рапорту вказує, що рапорт позивача був розглянутий відповідачем шляхом проставлення на ньому відповідної візи про відсутність правових підстав для звільнення з військової служби.
Суд з цього питання зауважує, що відповідач в обґрунтування такої позиції не послався на правові норми, які встановлюють застосування такої процедури розгляду рапорту.
Також відповідачем не надано доказів розгляду рапорту у такій спосіб (шляхом проставлення на ньому відповідної візи про відсутність правових підстав для звільнення з військової служби).
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту позивача від 17 червня 2025 року про звільнення його з військової служби.
Судом не надається оцінка доводам апелянта стосовно відсутності підстав для звільнення позивача з військової служби, адже судом першої інстанції не надавалась оцінка наявності підстав для звільнення позивача з військової служби, а висновок суду першої інстанції про задоволення позову ґрунтується виключно на протиправності нерозгляду рапорту позивача. 
Суд відхиляє аргумент апелянта про те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 06 травня 2025 року, а уже 16 червня 2025 року (через 40 днів) самовільно залишив військову частину (місце несення служби), адже факт самовільного залишення військової частини та відкриття кримінального провадження за цим фактом не має правового значення у питанні протиправності нерозгляду відповідачем рапорту позивача про звільнення з військової служби.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для зміни судового рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року в справі №160/31581/25 задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року в справі №160/31581/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, виклавши її в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 29 квітня 2026 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 29 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко