Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/4740/25 
номер провадження 2/695/861/26

12 травня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі 
головуючого – судді Середи Л.В.,
за участю секретаря с/з – Оніщенко Н.В.,
представника відповідача – адвоката Бочарова О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Золотоноша за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 54 669,37 грн. та суму понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09.06.2023 між банком та ОСОБА_1 було укладено угоду №С-001-184394-23-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Означена угода підписана власноручним підписом позичальника, про що зазначено в п. 20 Угоди про відкриття та обслуговування кредитної картки та страхування С-001-184394-23-980. 
Згідно кредитного договору №С-001-184394-23-980 відповідач отримала кредит на споживчі цілі у вигляді відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 , під процентну ставку 72% яка нараховується на прострочену суму кредиту при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту протягом дії угоди. Процентна ставка за користування коштів понад витратний ліміт 48% річних.
Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн., ліміт доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 20 000 грн. Позивач повністю виконав свої зобов`язання, згідно наведеного кредитного договору, що підтверджується копіями доказів видачі кредиту, однак відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 09.09.2024. Отже, сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 30.09.2025 становить 54 669,37 грн., яка складається із простроченого боргу – 29 763,85 грн., прострочені проценти – 24 905,52 грн.. 
Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, у тому числі проценти за кредитним договором, позивач просить заявлені вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 22.12.2025 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
26.03.2026 через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», представником відповідача подано відзив на позову заяву, відповідно до якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує про те, що згідно умов договору останній діє протягом одного року. Відповідачка умови договору належним чином не виконувала, тому були відсутні підстави для автоматичної пролонгації договору. Не дивлячись на це позивач провів розрахунок суми заборгованості за межами кредитного договору. Таким чином, за розрахунком відповідача сума боргу складає 8 612,74 грн., відсотки за користування кредитом становлять 12 849,63 грн., а тому просив задовольнити позов частково стягнувши суму заборгованості у розмірі, яка розрахована представником відповідача.
08.04.2026 представником позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надано відповідь на відзив відповідно до якого стороною відповідача невірно враховано умови договору, який дійсно був укладений на 12 місяців та передбачає авто пролонгацію дії договору за умови виконання клієнтом умов договору, або відсутності заперечень з боку сторін щодо пролонгації. Відповідачем не було подано до банку заперечень щодо продовження строку дії договору, крім того з доданої виписки по рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_1 продовжувала користуватися коштами кредитної лінії поза межами 12 місяців. Таким чином твердження представника відповідача про відсутність підстав для пролонгації строку користування кредитної лінії не відповідає дійсності. На підтвердження своїх доводів позивачем до матеріалів справи додано детальний розрахунок заборгованості за угодою №С-001-184394-23-980.
У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами.
Представник відповідача у судовому засіданні вказував, що відповідач здійснювала погашення суми боргу, а оскільки умовами договору не було визначено порядок погашення коштів, то сплачені нею кошти в першу чергу мали б йти на погашення тіла боргу, а вже потім погашати відсотки. За таких обставин сторона відповідача не визнає розрахунок позивача вважаючи, що тіло кредиту становить 8 612,74 грн., при цьому згідно умов п. 4.1 Договору банк не міг автоматично пролонгувати термін договору, а відповідач з червня 2024 не користувалась карткою, тому відсотки банком нараховані невірно.
Суд заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Під час розгляду справи судом встановлено, що 09.06.2023 між позивачем та відповідачем було укладено Угоду про відкриття та обслуговування кредитної картки та страхування за № С-001-184394-23-980. Даний договір було підписано клієнтом власноручним підписом, про що вказано також в п. 20 Угоди. 
Окрім Угоди відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту та згоду фізичної особи – власника персональних даних та суб`єкта кредитної історії.
Згідно з умовами кредитного договору № С-001-184394-23-980 відповідач отримав кредит на споживчі цілі у вигляді відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку, під процентну ставку 72% річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн, ліміт доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 20 000 грн., строк кредитування 12 місяців з можливістю автоматичної пролонганції.
Умовами п. 4.1 Угоди передбачено, що кредитний ліміт становить 200 000 грн., зі строком дії 12 місяців з автоматичною пролонгацією за умови виконання клієнтом умов угоди та/або за відсутності заперечень з боку сторін щодо пролонгації. Такі заперечення сторони надають одна одній не пізніше 30 календарних днів до дати закінчення строку дії кредитної лінії.
Позивач повністю виконав свої зобов`язання, згідно кредитного договору, що підтверджується випискою по рахунку клієнта - фізичної особи №100000-2025/1001 по номеру особового рахунку, який вказано в п. 2 Угоди. 
Із вказаної виписки вбачається, що відповідач користувалася вказаною кредитною карткою і після 09.06.2024, що відповідає даним, які вказані позивачем у відповіді на відзив.
Однак, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін, не сплатив нараховані відсотки, що стверджується доданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості, який був складений позивачем.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно із ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач взяла на себе кредитні зобов`язання, що не заперечується стороною відповідача та стверджується доданою банком випискою по рахунку. 
При цьому добровільно уклавши угоду про отримання кредиту на умовах, що були обумовлені сторонами та з якими відповідач погодилася, остання належним чином свої зобов`язання не виконала, що підтверджує і у відзиві на позовну заяві.
Із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 30.09.2025 утворилась заборгованість у розмірі 54 669,37 грн., яка складається із: простроченого боргу у сумі 29 763,85 грн.; прострочених процентів у сумі 24 905,52 грн.
Заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» є первинним бухгалтерським документом та підтверджує видачу кредиту ОСОБА_1 та наявність заборгованості, яка також підтверджується довідкою - розрахунком заборгованості станом.
Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що позивачем невірно проведено розрахунок заборгованості та не враховано, що договір припинив свою дію виходячи з наступного.
Представник відповідача вказує, що право позивача на нарахування договірних відсотків припинилося 09.06.2024 (після спливу 12 місяців з моменту укладення Угоди). Відповідно до п. 4.1. Угоди, кредитна лінія є відновлювальною та надається з можливістю автоматичної пролонгації за умови відсутності заперечень сторін. Судом встановлено, що після 09.06.2024 відповідач не заявляла про відмову від пролонгації, а навпаки — вчиняла активні конклюдентні дії, спрямовані на продовження користування кредитними коштами (зокрема, транзакції від 01.07.2024, 04.07.2024 та 05.07.2024 щодо зняття готівки та оплати товарів). Згідно з ч. 2 ст. 205 ЦК України, правочин вважається вчиненим, якщо поведінка особи засвідчує її волю до наявності юридичних наслідків. Таким чином, користування карткою поза межами первинного строку свідчить про прийняття умов пролонгації, що спростовує посилання Відповідача на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, оскільки у даному випадку строк користування кредитом не сплив, а був продовжений за згодою сторін.
Крім того, наданий представником відповідача розрахунок суми боргу (в частині визначення заборгованості за тілом кредиту у сумі 8 612,74 грн та відсотків у сумі 12 849,63 грн) суд оцінює критично та не приймає до уваги. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. 
Математичний аналіз розрахунку відповідача свідчить про те, що він ґрунтується на вибірковому підрахунку окремих операцій без урахування щоденного нарахування відсотків на фактичний залишок заборгованості, що передбачено умовами Угоди та Паспортом споживчого кредиту. Натомість, розрахунок Позивача є детальним, поденним та повністю корелюється з банківською випискою по рахунку № НОМЕР_1 . Відповідачем не надано доказів на спростування правильності кожної окремої операції, зазначеної у виписці, а отже, цифри, наведені у відзиві, є суб`єктивним припущенням, яке суперечить фактичним обставинам справи.
Посилання Відповідача на ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування» як на підставу для зменшення боргу також не заслуговують на увагу. Судом встановлено, що Банк здійснював розподіл коштів, що надходили від боржника, відповідно до вимог закону: спочатку погашаючи прострочену суму кредиту та проценти. Враховуючи високу відсоткову ставку (72% річних), погоджену сторонами при підписанні Паспорта кредиту, суми добровільних поповнень у загальному розмірі 22 454,80 грн виявилися недостатніми для повного закриття тіла кредиту через наявність значної накопиченої заборгованості за відсотками.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд зазначає, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив укладання між сторонами кредитного договору, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, відповідач скористався кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконав не у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість розмір якої та порядок нарахування відповідачем не спростовано.
Таким чином, виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови договору і з останнього на користь АТ «Ідея Банк» слід стягнути заборгованість у визначеному розмірі.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано.
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого АТ «Ідея Банк» судового збору в повному розмірі, що становить 2422 грн. 40 коп.
Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819) заборгованість за угодою № С-001-184394-23-980 у сумі 54 669 (п`ятдесят чотири тисячі шістсот шістдесят дев`ять) гривень 37 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819) судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя       Середа Л.В.