ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 р.	Справа № 520/12437/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/12437/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області   
про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - ГУ НП в Харківській області, відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати Наказ ГУ НП в Харківській області від 20.03.2025 №846 про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону полку поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Харківській області старшого сержанта ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати Наказ ГУ НП в Харківській області по особовому складу №239 о/с від 06.05.2025 про застосування дисциплінарного стягнення до старшого сержанта ОСОБА_2 , поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону полку поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Харківській області у вигляді звільнення;
- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону полку поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Харківській області;
- стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та додаткової винагороди за період з 06.05.2025 по день фактичного поновлення на службі в Національній поліції України;
- допустити до негайного виконання постанови суду в частині поновлення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону полку поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Харківській області на службі та стягнення середнього грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року по справі № 520/12437/25 у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, не відповідність висновків суду дійсним обставинам справи, не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 по справі № 520/12437/25 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що наказ від 11.03.2025 №243дск/ВС, невиконання якого стало підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, не відповідав вимогам Дисциплінарного статуту Національної поліції України, оскільки не забезпечував створення необхідних організаційних умов для його виконання, що прямо суперечить ч. 2 ст. 1 цього Статуту, відповідно до якої службова дисципліна ґрунтується, зокрема, на створенні належних організаційних та соціально-економічних умов для виконання обов`язків поліцейського. Стверджує, що текст наказу не містив чітких вказівок щодо способу його виконання, не визначав маршрути переміщення, порядок посадки та висадки, а також інші істотні елементи організації виконання завдання, що унеможливлювало його належну реалізацію. Посилаючись на ч. 6 ст. 4 Дисциплінарного статуту НПУ, апелянт вказує, що керівник несе відповідальність не лише за видання наказу, а і за його відповідність закону та результати виконання, а згідно з ч. 1 ст. 3 цього Статуту зобов`язаний створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського, чого відповідачем зроблено не було. Апелянт наголошує, що фактично від нього вимагалося виконання завдання, яке виходило за межі його професійної підготовки та службових обов`язків, оскільки він не мав навичок керування бронетехнікою, не проходив відповідного навчання та інструктажів, що свідчить про об`єктивну неможливість виконання наказу у спосіб, який би забезпечував безпеку особового складу. За таких обставин відсутня вина позивача як обов`язковий елемент дисциплінарного проступку, що виключає можливість притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Звертає увагу, що службовим розслідуванням, всупереч вимогам ч. 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту НПУ, не встановлено причин та умов, які сприяли можливому порушенню службової дисципліни, не досліджено питання належної організації виконання наказу та ролі керівництва у забезпеченні його реалізації, що свідчить про формальний характер проведеного розслідування та неповноту встановлення фактичних обставин.
Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставини, пов`язані із необхідністю здійснення позивачем постійного догляду за близьким родичем (бабусею), що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії, та помилково визнав можливим покладення такого обов`язку на інших осіб. На думку апелянта, такий підхід не відповідає правовій природі опіки, визначеній ст. 55 Цивільного кодексу України, яка передбачає особистісний характер відносин між опікуном і підопічним.
Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки даним, що характеризують особу позивача, зокрема його участі у бойових діях, наявності державної відзнаки, а також позитивним службовим характеристикам, що свідчать про сумлінне виконання ним службових обов`язків та відсутність порушень дисципліни, що у сукупності свідчить про непропорційність застосованого до нього дисциплінарного стягнення.
Водночас апелянт наголошує, що наведені порушення свідчать про незаконність спірних наказів як таких, що прийняті без дотримання вимог Дисциплінарного статуту НПУ, без належного з`ясування всіх обставин справи та за відсутності встановленої вини позивача, що є підставою для їх скасування.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване. 
Відповідач вказує, що за результатами службового розслідування встановлено факт відмови позивача 11.03.2025 у м. Краматорськ від виконання наказу командира БПОП (стрілецький) №243дск/ВС «Про виконання бойового (спеціального) завдання», а також неприбуття до визначеної позиції у м. Торецьк Донецької області для утримання рубежу та недопущення прориву противника, що підтверджується матеріалами справи, що є порушенням ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Доводи апелянта щодо відсутності належної підготовки вважає безпідставними, оскільки під час доведення наказу були присутні лікар та психолог, які не встановили протипоказань до несення служби, а статус позивача як поліцейського підрозділу особливого призначення (БПОП «стрілецький») передбачає його готовність до виконання завдань із відсічі збройної агресії відповідно до положень, що регламентують діяльність таких підрозділів.
Крім того, відповідач зазначає, що обставини, пов`язані із необхідністю здійснення позивачем догляду за родичем, не можуть бути підставою для невиконання бойового наказу, оскільки специфіка служби в поліції як державної служби особливого характеру передбачає пріоритет виконання службових завдань, особливо в умовах воєнного стану. При цьому, питання реалізації права на догляд за родичами повинно вирішуватись у встановленому законом порядку (шляхом оформлення відпустки чи звільнення за сімейними обставинами), а не шляхом відмови від виконання наказу у момент його реалізації.
Відповідач також спростовує доводи апелянта щодо перебування у стресовому стані, зазначаючи, що перед направленням на виконання завдання позивач проходив психологічний огляд, за результатами якого протипоказань не встановлено, за медичною допомогою він не звертався та на стаціонарному лікуванні не перебував, що свідчить про відсутність об`єктивних перешкод для виконання службових обов`язків.
Зауважує, що позивач, обіймаючи посаду у підрозділі особливого призначення, усвідомлював характер покладених на нього завдань, ризики, пов`язані з їх виконанням у період дії воєнного стану, та обов`язок дотримання Присяги поліцейського.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби відповідає тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку, є пропорційним, а висновки суду першої інстанції про правомірність спірних наказів ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглянута в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону полку поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Харківській області, в званні старший сержант.
На підставі наказу ГУ НП в Харківській області від 20.03.2025 №846 призначено проведення службового розслідування, що було продовжено наказом ГУ НП в Харківській області від 03.04.2025 №985 за фактом вчинення дисциплінарного проступку поліцейським взводу № 2 роти № 1 батальйону полку поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Харківській області старшим сержантом ОСОБА_1 ..
Висновком службового розслідування за фактом виявлених порушень службової дисципліни з боку поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону полку поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Харківській області старшого сержанта ОСОБА_1 було встановлено, що в особливо складний для держави та громадян час, зумовлений військовою агресією російської федерації проти України, поліцейський взводу № 2 роти № 1 батальйону полку поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Харківській області старший сержант ОСОБА_1 , у визначеному місці міста Краматорськ Донецької області, відмовився виконувати наказ командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області від 11.03.2025 №243дск/ВС «Про виконання бойового (спеціального) завдання» та 11.03.2025 не прибув на позицію у м.Торецьк Бахмутського району Донецької області, зазначену у цьому наказі з подальшим утриманням визначеного рубежу (позиції) з іншими поліцейськими БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області, недопущення прориву противника та його просування в глибину контрольованої території.
За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог частини першої статті 65 Конституції України, пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1 та 4 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, підпунктів 1 пункту 1 розділу VII Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого наказом МВС України від 04.12.2017 № 987, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.12.2017 за № 1565/31433, до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Наказом ГУ НП в Харківській області по особовому складу №239 о/с від 06.05.2025 старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону полку поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Харківській області, з 06.05.2025 звільнено згідно з Законом України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Не погоджуючись із наведеними наказами відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваних наказів з огляду на доведеність факту порушення позивачем службової дисципліни, правомірності застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Статтею 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 № 580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Згідно зі ст. 12 Закону № 580-VIII поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань.
Стаття 18 Закону № 580-VІІІ встановлює основні обов`язки поліцейського.
Відповідно по пунктів 1 та 2 частини першої цієї статті, поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Згідно з частиною 1, 2 статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Дисциплінарного статуту поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Згідно зі статтею 14 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Матеріалами справи підтверджено, що позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог частини першої статті 65 Конституції України, пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1 та 4 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, підпунктів 1 пункту 1 розділу VII Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого наказом МВС України від 04.12.2017 № 987, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.12.2017 за № 1565/31433.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок № 893), яким визначена процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.
Відповідно до п. 1, 2 розд. ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до вимог п. 4 розд. V Порядку № 893 службове розслідування має встановити: - наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; - наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; - ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; - обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; - відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; - вид і розмір заподіяної шкоди; - причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Відповідно п. 2 розд. VІ Порядку № 893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що до ГУНП в Харківській області надійшла доповідна записка т.в.о. командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області (далі – БПОП ГУНП) майора поліції Есаулка В.І. від 12.03.2025 № 436/119-38/14-2025, щодо невиконання наказу БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області від 11.03.2025 № 243дск/ВС «Про виконання бойового (спеціального) завдання».
Наказом ГУНП в Харківській області від 20.03.2025 № 846 за відомостями, викладеними у доповідній записці т.в.о. командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області майора поліції Есаулка В.І. від 12.03.2025 № 436/119-38/14-2025 призначено службове розслідування.
Відповідно до зазначеної доповідної записки, 11.03.2025 о 19:00 у визначеному місці в м. Краматорськ Донецької області до відома окремих поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області доведено наказ в.о. командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області майора поліції Запорожця О.В. від 11.03.2025 № 243дск/ВС «Про виконання бойового (спеціального) завдання».
Як встановлено у висновку службового розслідування, зокрема, позивач відмовився виконувати цей наказ.
При зачитуванні вказаного наказу були присутні лікар та психолог, які протипоказань щодо готовності поліцейських, серед яких позивач, до несення служби не виявили.
Службовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на час введення воєнного стану, військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Міністерство внутрішніх справ України, зокрема в особі Національної поліції України, яка є його структурним підрозділом, зобов`язане запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.
Згідно з вимогами статті 17 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», органи державної влади України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, а також громадяни зобов`язані сприяти діяльності військового командування та військових адміністрацій у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану на відповідній території.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Після введення правового режиму воєнного стану поліцейські фактично усіх територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції, усвідомлюючи свою високу відповідальність за виконання покладених на поліцію завдань із забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, які присягнули вірно служити Українському народові, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, стали на захист Вітчизни та життя, здоров`я і благополуччя співвітчизників.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2023 № 30 «Про утворення територіального органу Національної поліції» створено як юридичну особу публічного права міжрегіональний територіальний орган Національної поліції – Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та який зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань 02.02.2023.
Наказом Національної поліції України від 16 квітня 2024 року № 403 «Про затвердження Положення про Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_2 », передбачено участь поліцейських в обороні України відповідно до Закону України «Про оборону України» шляхом безпосереднього ведення бойових дій за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, під час дії правового режиму воєнного стану в ході відсічі збройної агресії проти України.
Поліцейські БПОП (стрілецький) ГУНП пройшли курс індивідуальної підготовки та бойове злагодження. Для цього удосконалено програму підготовки, особливо в частині виконання завдань із застосуванням нового для поліції озброєння і техніки. Бойове злагодження проходило на визначених полігонах в умовах максимально наближених до бойових.
Наказом головнокомандувача Збройних сил України Сіверська МТГ, Званівська СТГ, Соледарська МТГ, Бахмутська МТГ, Світлодарська МТГ, Часовоярська МТГ та Торецька МТГ Бахмутського району, а також Костянтинівська МТГ Краматорського району Донецької області, визначені районами ведення воєнних (бойових) дій.
Відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 05.02.2025 № 14 о/с дск «Про відрядження поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області до ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », позивача та окремих поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області було відряджено в підпорядкування командира зведених підрозділів ДПОП «ОШБ «Лють» та відкликання з відрядження» та наказу в.о. командира зведеного підрозділу УПОП № 2 (штурмовий полк «Цунамі») ДПОП «ОШБ «Лють» від 06.02.2025 № 104 дск/ВСЛ «Про виконання бойового (спеціального) завдання, особовий склад БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області був відряджений до УПОП № 2 (штурмовий полк «Цунамі) ДПОП «ОШБ «Лють» з метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії проти України у порядку взаємодії підрозділів Національної поліції України зі Збройними Силами України, реагування на зміни в обстановці, ведення та посилення стійкості оборони м. Торецьк Бахмутського району Донецької області.
Відповідно до довідки щодо надання інформації про забезпеченість майном озброєння стосовно поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області від 19.03.2025 № 518/119-38/14-2025 встановлено, що відповідно до карток обліку озброєння, яке закріплено за поліцейськими сержантом поліції ОСОБА_3 , лейтенантом поліції ОСОБА_4 , старшим сержантом поліції Котляровим С.І., старшим сержантом поліції Назаренком В.О., лейтенантом поліції Мохоньком Д.Є., старшим сержантом поліції ОСОБА_5 , капітан поліції Сотник С.М. останні забезпечені: табельною вогнепальною зброєю – 9 мм пістолетами ПМ, двома магазинами та 16 патронами до них); автоматичною зброєю – 5.45 мм автоматами АК-74, чотирма магазинами та 120 патронами до них; засобами індивідуального захисту – бронешоломи ТОР, бронежилетами, протигази МТ-213/2У.
У висновку службового розслідування зазначено, що відмову від виконання наказу БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області від 11.03.2025 № 243дск/ВС «Про виконання бойового (спеціального) завдання» зафіксовано на службовий портативний відеореєстратор поліцейських відділення моніторингу та контролю БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області. 
Факт ознайомлення з наказом від 11.03.2025 № 243дск/ВС підтверджується підписом старшого сержанта поліції ОСОБА_1 в аркуші ознайомлення та відеозаписом.
Під час судового розгляду встановлено, що позивач під час службового розслідування, зазначив, що його відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 05.02.2025 № 14 о/с дск «Про відрядження поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області до ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », було відряджено в підпорядкування командира зведених підрозділів ДПОП «ОШБ «Лють» з метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії проти України у порядку взаємодії підрозділів Національної поліції України зі Збройними Силами України, реагування на зміни в обстановці, ведення та посилення стійкості оборони м. Торецьк Бахмутського району Донецької області. 11.03.2025 о 19:00 у визначеному місці в м. Краматорськ Донецької області до відома сержанта поліції Котлярова С.І. доведено наказ в.о. командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області майора поліції Запорожця О.В. від 11.03.2025 № 243дск/ВС «Про виконання бойового (спеціального) завдання».
Даний наказ сержант поліції ОСОБА_1 відмовився виконувати в зв`язку з небезпекою для свого життя з посиланням на те, що якщо він помре, нікому буде доглядати його літню бабусю, яка перебуває в нього на піклуванні та яка має ряд хронічних захворювань.
Опитаний під час службового розслідування командир роти № 5 БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_6 , який у власних поясненнях зазнавши, що 11.03.2025 о 19:00 у визначеному місці в м. Краматорськ Донецької області до відома окремих поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області доведено наказ в.о. командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області майора поліції Запорожця О.В. від 11.03.2025 № 243дск/ВС «Про виконання бойового (спеціального) завдання». Даний наказ доводився в присутності інспектора з о/д відділу лікувально-евакуаційного забезпечення управління домедичної та медичної допомоги (мр) ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» підполковника поліції Бабенко Н.Я., начальника відділу психологічного забезпечення УКЗ ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» майора поліції ОСОБА_7 , заступника командира роти № 1 БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 та фіксувався на портативний відеореєстратор поліцейськими моніторингу БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області.
Після доведення даного наказу окремі поліцейські зазначеного батальйону в тому числі і старший сержант поліції ОСОБА_1 відмовилися виконувати цей наказ.
Опитаний під час службового розслідування заступник командира роти № 1 БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Мовчан Д.О., старший інспектор відділу моніторингу та контролю БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції Дарвін І.В., начальник ВПСО БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області майор поліції Запорожець О.В., інспектор з о/д відділу лікувально-евакуаційного забезпечення управління домедичної та медичної допомоги (мр) ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» підполковник поліції Бабенко Н.Я., начальник відділу психологічного забезпечення УКЗ ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» майор поліції Ковальва О.О. надали аналогічні письмові пояснення, що й майор поліції ОСОБА_6 .
Враховуючи вище зазначене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що під час службового розслідування встановлений факт вчинення дисциплінарного проступку поліцейським взводу № 2 роти № 1 БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції ОСОБА_1 , який в особливо складний для держави та громадян час, зумовлений військовою агресією російської федерації проти України, 11.03.2025 о 19:00 у визначеному місці міста Краматорськ Донецької області, незважаючи на перебування на службі в поліції та взяття на себе зобов`язань, які висуваються до поліцейських під час здійснення ними службових функцій та в повсякденному житті, знехтував Присягою працівника поліції та вимоги законодавства України, відмовившись виконувати наказ БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області від 11.03.2025 № 243дск/ВС «Про виконання бойового (спеціального) завдання» та 11.03.2025 не прибув на позицію у м. Торецьк Бахмутського району Донецької області, зазначену в цьому наказі, з подальшим утриманням визначеного рубежу (позицій) з іншими поліцейськими БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області, недопущення прориву противника та його просування в глибину контрольованої території.
Обставини, що пом`якшують відповідальність старшого сержанта поліції ОСОБА_1 відповідно до ст. 19 Дисциплінарного статуту, не встановлено.
Обставини, що обтяжують відповідальність старшого сержанта поліції ОСОБА_1 відповідно до ст. 19 Дисциплінарного статуту, вчинення дисциплінарного проступку є повторність, оскільки наказом ГУНП в Харківській області від 30.04.2025 № 544 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність.
Наказом начальника ГУНП в Харківській області від 30.04.2025 № 545 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог частини першої статті 65 Конституції України, пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1 та 4 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, підпунктів 1 пункту 1 розділу VII Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого наказом МВС України від 04.12.2017 № 987, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.12.2017 за № 1565/31433, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Позивач, заперечуючи правомірність застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, наполягає, що відмова від виконання наказу зумовлена обставинами необхідності здійснення опікунства над своєю бабусею, яка потребує постійного нагляду. Вказував, що в разі його загибелі під час виконання бойового завдання, за нею ніхто не зможе доглядати.
На підтвердження вказаного, позивач посилається на висновок № 11/87 від 11.02.2025 лікарсько-консультативної комісії КНП «ЦПМСД м. Ізюм», щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є рідною бабусею позивача, яким визначено, що вона потребує постійного стороннього догляду внаслідок порушення функцій організму строком на 12 місяців.
Оцінюючи доводи позивача щодо неможливості виконання наказу від 11.03.2025 № 243дск/ВС у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за бабусею, колегія суддів зазначає, що посилання на сімейні обставини як на підставу для відмови від виконання наказу не можуть бути визнані належним та допустимим обґрунтуванням невиконання службового обов`язку, оскільки матеріалами справи не підтверджено наявності обставин, які б у встановленому законом порядку звільняли його від виконання покладених на нього обов`язків або унеможливлювали їх виконання. Зокрема, позивачем не надано доказів звернення до уповноваженого керівництва із відповідним рапортом про надання відпустки, звільнення від виконання завдань чи вирішення питання щодо проходження служби з огляду на необхідність догляду за особою похилого віку, а також доказів прийняття за результатами такого звернення відповідного рішення.
Водночас, з урахуванням правового режиму воєнного стану, специфіки завдань, покладених на підрозділи поліції особливого призначення, та обставин відрядження позивача до району ведення бойових дій для виконання завдань із забезпечення національної безпеки і оборони, обов`язок неухильного виконання законних наказів керівництва є визначальним елементом проходження служби. При цьому чинне законодавство не передбачає можливості самостійного прийняття поліцейським рішення про невиконання наказу з підстав, пов`язаних із сімейними обставинами, поза встановленими процедурами їх врегулювання.
Крім того, колегія суддів враховує, що факт відмови від виконання наказу позивачем мав місце безпосередньо після його доведення, без наведення будь-яких об`єктивних та документально підтверджених причин такої відмови, що також зафіксовано технічними засобами відеозапису.
За таких обставин доводи позивача про наявність поважних причин невиконання наказу, зумовлених необхідністю догляду за бабусею, є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами та не спростовують висновків службового розслідування щодо допущення ним порушення службової дисципліни.
Відповідно до вимог пункту 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, поліцейський зобов`язаний безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень Безумовно, найвищою соціальною цінністю є людина у відповідності до статті 3 Конституції України, однак з огляду на завдання, покладені законом на органи Національної поліції України та поліцейських, в умовах виникнення реальної загрози суверенітету України, територіальній цілісності України, ОСОБА_1 маючи спеціальне звання сержант поліції з 24.02.2022 повинен був вчиняти дії з рятування України, ціною не тільки власного здоров`я, а навіть ціною власного життя.
В свою чергу, сержант поліції ОСОБА_1 не виконав наказ командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області від 11.03.2025 № 243 дск/ВС, та 11.03.2025 не прибув на позицію у м.Торецьк Бахмутського району Донецької області, з подальшим утриманням визначеного рубежу (позицій) з іншими поліцейськими БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області, недопущення прориву противника, отже в найважчі часи обрав пасивну поведінку, чим допустив грубе порушення службової дисципліни.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що визначальною обставиною, за якої вчинено інкримінований дисциплінарний проступок, є дія правового режиму воєнного стану, в умовах якого на поліцейських покладається підвищений обсяг повноважень та відповідальності, пов`язаних із забезпеченням національної безпеки і оборони держави. За таких обставин держава та суспільство обґрунтовано очікують від поліцейських, як представників публічної влади, сумлінного, неухильного та своєчасного виконання покладених на них службових обов`язків.
З огляду на викладене, доводи позивача щодо правомірності відмови від виконання наказу з мотивів необхідності здійснення догляду за бабусею не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не можуть визнаватися поважною причиною в умовах воєнного стану та не спростовують встановленого факту невиконання ним службового обов`язку. Вказані дії обґрунтовано кваліфіковані відповідачем як порушення службової дисципліни, вчинене в умовах загрози національній безпеці України.
Посилання апелянта на невідповідність наказу від 11.03.2025 №243дск/ВС вимогам Дисциплінарного статуту Національної поліції України у частині створення необхідних організаційних умов для його виконання не спростовують висновків службового розслідування, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував у складі підрозділу, який пройшов відповідну підготовку, бойове злагодження та був забезпечений озброєнням, засобами індивідуального захисту і залучений до виконання завдань у складі зведеного підрозділу в районі ведення бойових дій. Сам по собі зміст наказу, як випливає з наданих доказів, був доведений до відома особового складу, його суть була зрозуміла позивачу, що він прямо підтвердив під час відеофіксації, однак від виконання наказу відмовився.
Доводи апелянта про відсутність у наказі деталізації способу його виконання (маршрутів переміщення, порядку посадки/висадки тощо) не можуть бути прийняті судом як підстава для відмови від його виконання, оскільки в умовах воєнного стану та виконання бойових (спеціальних) завдань такі питання визначаються у процесі безпосереднього управління підрозділом та не свідчать про незаконність чи необов`язковість виконання наказу як такого.
Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо виконання завдання поза межами його підготовки, оскільки матеріалами справи підтверджено проходження позивачем відповідної підготовки та перебування його у складі підрозділу, сформованого для виконання завдань у взаємодії із Збройними Силами України, при цьому жодних належних доказів, які б свідчили про покладення на нього обов`язків, що об`єктивно не могли бути виконані з огляду на відсутність підготовки, суду не надано.
Твердження апелянта про відсутність його вини як обов`язкового елементу дисциплінарного проступку спростовуються встановленими обставинами справи, з яких вбачається, що позивач, будучи належним чином ознайомленим із наказом та усвідомлюючи його зміст, свідомо відмовився від його виконання без наявності передбачених законом підстав.
Посилання на порушення вимог ч. 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту НПУ щодо неповноти службового розслідування також є безпідставними, оскільки матеріали розслідування містять відомості щодо обставин події, поведінки позивача, фіксацію факту відмови від виконання наказу, що є достатнім для висновку про наявність дисциплінарного проступку, тоді як доводи апелянта фактично зводяться до переоцінки встановлених фактів та незгоди з їх правовою оцінкою.
Доводи апелянта про ненадання судом першої інстанції належної оцінки даним, які характеризують особу позивача, зокрема його участі у бойових діях, наявності державної відзнаки та позитивних службових характеристик, не спростовують правомірності висновків про наявність у його діях дисциплінарного проступку.
Вказані обставини дійсно можуть враховуватися при вирішенні питання про вид та міру дисциплінарного стягнення, однак самі по собі не виключають наявності складу дисциплінарного проступку та не звільняють поліцейського від обов`язку неухильного виконання законних наказів керівництва, особливо в умовах воєнного стану та під час виконання завдань у районі ведення бойових дій. Водночас матеріали справи не містять доказів того, що при прийнятті оскаржуваних рішень такі обставини були проігноровані або не враховані відповідачем.
Разом із тим, колегія суддів враховує, що наказом ГУНП в Харківській області від 30.04.2025 № 544 до позивача вже було застосовано дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність, що свідчить про повторність порушень службової дисципліни. Зазначена обставина має істотне значення для оцінки ступеня тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та обрання виду дисциплінарного стягнення, оскільки характеризує ставлення позивача до виконання службових обов`язків та свідчить про відсутність належного реагування на попередні заходи дисциплінарного впливу.
З огляду на характер вчиненого порушення — свідому відмову від виконання наказу в умовах воєнного стану та з урахуванням його повторності, доводи апелянта щодо непропорційності застосованого дисциплінарного стягнення є безпідставними, оскільки відповідач обґрунтовано врахував як обставини, що характеризують особу позивача, так і обтяжуючі фактори, та дійшов правомірного висновку щодо необхідності застосування відповідного заходу дисциплінарного впливу.
Відповідно до частини другої та четвертої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, під час дії воєнного стану поліція особливого призначення в ході відсічі збройної агресії проти України за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, може брати участь в обороні України відповідно до Закону України «Про оборону України» шляхом безпосереднього ведення бойових дій.
Таким чином, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейських підрозділу поліції особливого призначення в умовах воєнного стану, що пов`язано з їх особливою підготовкою та статусом, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.
Тобто, позивач будучи працівником правоохоронного органу та представником влади, ігноруючи вимоги нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у невиконанні наказу від 11.03.2025 №243дск/ВС «Про виконання бойового (спецільного) завдання.
Своїми діями, що виразилися у невиконанні наказу керівництва в умовах воєнного стану, старший сержант поліції вчинив проступок несумісний з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.
Таким чином, у ході судового розгляду не встановлено наявність підстав для висновку про невідповідність застосованого відповідачем стягнення у вигляді звільнення обставинам вчиненого позивачем дисциплінарного проступку.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування спірних наказів.
Враховуючи встановлену судом відсутність підстав для визнання протиправними та скасування наказів про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позовні вимоги про поновлення на службі та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, оскільки мають похідний характер від основних вимог та не можуть бути задоволені за відсутності правових підстав для їх первісного обґрунтування.
Отже, колегія суддів за наслідком розгляду апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що відсутні підстави для її задоволення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року по справі № 520/12437/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено 06.05.2026 року