ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
29 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 642/8001/24
провадження № 22-ц/818/712/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Тичкової О.Ю.
суддів: Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.
сторони у справі:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс»
відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 28 липня 2025 року у складі судді Гримайло А.М.,-
в с т а н о в и в:
У грудні 2024 року ТОВ «Цикл Фінанс» ( надалі ТОВ) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача 5 071,95 USD трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за період з 02.04.2017 по 01.03.2020.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитними договорами № 010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 ( Кредитний договір 1) та №014/07-01-0787-08 від 09.10.2008 ( Кредитний договір 2) у розмірі 466758,68 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в розмірі 120,00 грн. Згідно з постановою Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року по справі №642/4622/19 на виконання вищезазначеного заочного рішення суду ОСОБА_1 сплатила: 16.09.2011 року - 300 доларів США; 28.10.2011 року - 300 доларів США; 21.12.2011 року - 300 доларів США; 23.12.2011 року - 300 доларів США, а всього 1200 доларів США. Відповідно, станом на період, зазначений у розрахунку заборгованості ( з 02.04.2017 по 01.01.2020) заборгованість за Кредитними договорами1, 2 становить 57951,51 доларів США.
28 квітня 2023 року між Акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-60, на підставі якого АТ «ОКСІ БАНК» набуло право вимоги за Кредитними договорами 1, 2. 
28 квітня 2023 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОКСІ БАНК» (далі - АТ «ОКСІ БАНК») та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС») укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-60-1 на підставі якого відступлено право вимоги за Кредитними договорами 1,2.
10 травня 2023 року між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено Договір про відступлення прав за договорами іпотеки на підставі якого відступлено право Іпотекодержателя за Іпотечним договором №014/02/3-1381/1-06, посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Чуприною Г.О. та Договором іпотеки №010-2/07/1-995-07, посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Чуприною Г.О., укладені між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ОСОБА_1 .
02.04.2020 перебіг стану позовної давності продовжено на строк дії карантину, а також на момент дії воєнного стану, який станом на дату подання позову не зупинлено, тому ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» має право стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у порядку ст. 625 ЦК України в межах строку позовної давності у період з 02.04.2017 року по 01.03.2020 року.
Враховуючи викладене, ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми заборгованості в сумі 5071,95 USD. Вказана сума розраховувалась від суми боргу, визначеної у заочному рішенні Ленінського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 у справі №2-831/11 та із врахуванням здійснених платежів згідно з постановою Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року по справі № 642/4622/19, за період з 02.04.2017 року по 01.03.2020 року та підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості трьох процентів річних від простроченої суми боргу за Кредитними договорами 1,2.
Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 28 липня 2025 року у задоволені позову ТОВ «Цикл Фінанс» відмовлено. 
Рішення обґрунтовано тим, що позивачем не надано доказів, що заочне рішення суду у справі №2-831/11 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором відповідачкою не виконане, заборгованість за кредитним договором не сплачена, не надано відповідних доказів існування виконавчого провадження. Номер виконавчого провадження та у автоматизованій системі виконавчих проваджень та ідентифікатор не відомі, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити інформацію, що станом на теперішній час приватним виконавцем здійснюється виконання рішення суду. Жодних первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому суд не має можливості встановити існування заборгованості відповідачки перед позивачем та можливий розмір такої заборгованості.
Не погодившись з рішенням суду представник Кеню Д.В., який діє в інтересах ТОВ «Цикл Фінанс» подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі, не надав належної оцінки наданим позивачем доказам та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені позову. Наданий позивачем розрахунок заборгованості у вигляді 3% річних нарахованих відповідно до вимог ст. 625 ЦК України відображає всі необхідні відомості та відповідає закону, а саме нарахована сума обчислюється наступним чином: 3% річних (ставка за ст. 625 ЦК України) * (57951,51 дол. США (сума заборгованості) * (кількість прострочених днів)/365 (днів у році)). Відповідачем у відзиві на позовну заяву та в запереченні на відзив не заперечується факт невиконання рішення суду від 08.06.2011 року у справі № 2-831/11. Водночас, адвокат Зачепіло З. Я. надає власний розрахунок заборгованості по сплаті 3% річних на суму заборгованості 57951,51 дол. США, тобто відповідачем визнано суму заборгованості у розмірі 57951,51 дол. США.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна .
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» правонаступником якого є ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», далі - ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», Банк) та ОСОБА_1 укладено Генеральну кредитну угоду №537, відповідно до якої Кредитор зобов`язується надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї Генеральної кредитної угоди (а.с.7-8).
Забезпеченням Генеральної угоди №537 визначено Іпотечний договір №014/02/3-1381/1-06, на підставі якого в іпотеку було передано наступне нерухоме майно: 2-кімнатна квартира, загальною площею - 53,9 квадратних метрів, житловою площею 31,0 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
09 жовтня 2008 року, в межах Генеральної кредитної угоди №537, укладено Кредитний договір №014/07-01-0787-08, за яким кредитор надав позичальнику кредит на суму 25 000,00 доларів США під 19,05% річних на строк до 06 вересня 2013 року (а.с.9-10).
11.09. 2007 року було укладено Кредитний договір №010-2/07/1-995-07, за яким кредитор надав позичальнику кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії на суму 30 862,00 доларів США під 13% річних на строк до 03 серпня 2017 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №010-2/07/1-995-07, 11 вересня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки №010-2/07/1-995-07, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Чуприною Г.О., зареєстрованого в реєстрі за №4113, на підставі якого в іпотеку було передано наступне нерухоме майно: 2-кімнатна квартира, загальною площею - 53,9 квадратних метрів, житловою площею 31,0 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-13).
Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 08.06.2011, яке набрало законної сили, позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 - задоволені повністю. Вказаним рішенням суду з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитними договорами № 010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року та № 014/07-01-0787-08 від 09.10.2008 року у розмірі 59 151,51 дол. США, що в перерахунку на національну валюту України (за курсом НБУ) складає 466 758,68 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700,00 грн, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в розмірі 120,00 грн (а.с.14-15).
З Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року по справі №642/4622/19, на виконання заочного рішення суду по справі № 2-831/11 від 08.06.2011 року, ОСОБА_1 , було здійснено платежі у розмірі: 16.09.2011 року - 300 доларів США; 28.10.2011 року-300 доларів США; 21.12.2011 року - 300 доларів США; 23.12.2011 року - 300 доларів США. Таким чином, на виконання рішення суду по справі №2-831/11 від 08.06.2011 року, ОСОБА_1 , було здійснено платежі у загальній сумі 1200 доларів США.
28.04.2023 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та АТ «ОКСІ БАНК» укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-60, на підставі якого АТ «ОКСІ БАНК» набуло право вимоги за Кредитним договором №014/07-01-0787-08 від 07 вересня 2006 року та за Кредитним договором №010-2/07/1-995-07 від 11 вересня 2007 року, які було укладено між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (а.с.16-20).
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги від 05.05.2023 до Договору: факторингу № 114/2-60 від 24.04.2023 від АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» до АТ «ОКСІ БАНК» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 70 983,40 грн. (а.с. 21-24).
28.04.2023 року між ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» та АТ «ОКСІ БАНК»
укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-60-1 на підставі якого відступлено право вимоги за Кредитним договором №014/07-01-0787-08 від 07 вересня 2006 року та за Кредитним договором №010-2/07/1-995-07 від 11 вересня 2007 року, як були укладені між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РАИФФАИЗЕН БАНК» та ОСОБА_1 (а.с.29-32).
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги від 05.05.2023 до Договору: факторингу № 114/2-60-1 від 24.04.2023 від АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» до АТ «ОКСІ БАНК» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 70 983,40 грн. (а.с. 33-36).
Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №014/07-01-0787-08 від 07 вересня 2006 року з якого вбачається, що на загальну суму заборгованості по кредиту в розмірі 57951,51 дол. США за період з 02.04.2017 по 01.03.2020 нарахована заборгованість по сплаті 3% річних, що на складає 5071,95 дол. США (а.с. 40).
10.03.2025 представник ОСОБА_5 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву в якому не заперечувала у задоволенні позову в частині стягнення 3% річних у сумі 357,24 дол. США за період з 16.12.2021 по 23.02.2022. До відзиву на позовну заяву долучила власний розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що на загальну суму заборгованості 57 951,51 за період з 16.12.2021 по 01.01.2022 заборгованість по сплаті 3% річних складає 357, 34 дол. США (а.с. 104-108).
25.03.2025 представник ОСОБА_5 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 подала заперечення на відзив в якому не заперечувала у задоволенні позову в частині стягнення 3% річних у сумі 357,24 дол. США за період з 16.12.2021 по 23.02.2022 (а.с. 135-136).
25.07.2025 представник ОСОБА_5 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 подала до суду клопотання в якому просила судове засідання призначене на 28.07.2025 провести без участі представника відповідача та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. (а.с.182)
За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та правового висновку у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина 5 статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.
Правовий аналіз статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
За змістом частини 2 статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а тому відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.
Враховуючи наведене, 3 % річних, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема, нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що, враховуючи положення частини 2 статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року в справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18, від 07 лютого 2024 року в справі № 910/3831/22.
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 757/3530/20, провадження № 61-18137св23).
Отже, передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми виникає саме з моменту набрання судовим рішенням законної сили, а не з моменту звернення стягувача з виконавчим листом до органу державної виконавчої служби.
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Цикл фінанс» вказувало, що ОСОБА_1 не виконала належним чином зобов`язання за кредитними договорами № 010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року та №014/07-01-0787-08 від 09.10.2008 року у зв`язку з чим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 з неї стягнуто заборгованість у у розмірі 59 151,51 дол. США, що в перерахунку на національну валюту України (за курсом НБУ) складає 466758,68 грн.
Згідно з Постановою Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року по справі №642/4622/19, на виконання Заочного рішення суду по справі № 2-831/11 від 08.06.2011 року, ОСОБА_1 , було здійснено платежі у розмірі: 16.09.2011 року - 300 доларів США; 28.10.2011 року-300 доларів США; 21.12.2011 року - 300 доларів США; 23.12.2011 року - 300 доларів США. Таким чином, на виконання рішення суду по справі №2-831/11 від 08.06.2011 року, ОСОБА_1 , було здійснено платежі у загальній сумі 1200 доларів США.
Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області винесено 24.03.2021 постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64947456, на виконання заочного рішення Ленінського районного суду від 08 червня 2011 року (т.2 а.с. 25)
Враховуючи, що відповідачем частково погашено заборгованість у розмірі 1 200 доларів США, розрахунок позивача 3% річних здійснено виходячи з залишку основної заборгованості у сумі 57 951,51 доларів США. У зв`язку з невиконанням умов договору та рішення суду, на підставі частини другої статті 625 ЦК України виникла заборгованість зі сплати 3% річних, яка за період з 31.12. 2017 року по 01.03.2020 року становить 5 071,95 доларів США.
Судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність доказів прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем є помилковим, у зв`язку з чим такі обставини не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» про стягнення заборгованості, заявленої на підставі статті 625 ЦК України.
Зважаючи, що рішення суду про стягнення заборгованості не виконано, заборгованість не погашена, судова колегія дійшла висновку про наявність у позивача права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України 3 % річних унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 компенсації за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 5 071,95 доларів США
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Оскільки позов та апеляційну скаргу ТОВ «Цикл Фінанс» задоволено, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 913,57 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,375,381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» задовольнити.
Рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 28 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» 3% річних за період з 31 грудня 2017 року по 01 березня 2020 року в сумі 5 071 (п`ять тисяч сімдесят один), 95 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» судовий збір в розмірі 7913 (сім тисяч дев`ятсот тринадцять) грн 57 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий          О.Ю. Тичкова

Судді           О.Ю. Мальований

В.Б. Яцина