Справа 756/11432/25
2/729/126/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И  

"20" травня 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
судді Демченко Л.М., 
за участю секретаря Роєнко А.П., 
позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонського району міста Києва (Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація)про позбавлення батьківських прав, -
У С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. 
В уточненій позовній заяві позивачка свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.04.2007 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, від якого народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 22.12.2017 року шлюб між сторонами було розірвано рішенням суду, яким також визначено обов`язок відповідача зі сплати аліментів. Відповідач аліменти не сплачує, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, участі у його вихованні не бере, з ним не спілкується та фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не цікавиться життям сина, не відвідує його та не бере участі у його вихованні, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з цим просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та додатково пояснила, що між сторонами був зареєстрований шлюб, від якого народилися спільні діти. Надалі шлюб між ними розірвано. Після фактичного припинення сімейних відносин відповідач участі у вихованні дітей не бере, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, з дітьми не спілкується. Відомості про його фактичне місце перебування позивачу відомі зі слів його матері, при цьому він, за її інформацією, перебуває у розшуку. Позивач зазначила, що до органів державної виконавчої служби з питань примусового виконання рішення суду щодо стягнення аліментів, у тому числі щодо наявної заборгованості, а також до правоохоронних органів з питання притягнення відповідача до відповідальності за ухилення від сплати аліментів не зверталася. Об`єктивні причини ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків їй не відомі. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача зумовлене, зокрема, необхідністю вирішення питань, пов`язаних із розпорядженням майном та можливістю оформлення (приватизації) житла без згоди відповідача.
Третя особа у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, яка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких підстав відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце судового засідання. 
Відповідач причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, а відтак, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов, передбачених ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до такого висновку. 
Судом встановлено, що 21.04.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується матеріалами справи (а.с.6).
Від шлюбу сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с 4–5).
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість ОСОБА_2 станом на 23.05.2025 року становить 242 724,11 грн (а.с.9).
Згідно з інформаційною довідкою Ліцею №225 Оболонського району м. Києва вбачається, що батько учня ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , систематично не виконує батьківських обов`язків щодо забезпечення належних умов для навчання та виховання дитини. Зокрема, батько жодного разу не з`являвся до закладу освіти, не відвідує батьківські збори, не цікавиться успішністю та поведінкою дитини, не бере участі у вирішенні навчально-виховних питань, що стосуються дитини. Таке ставлення негативно впливає на емоційний стан дитини та її навчальні результати. Фактичний контакт батька з дитиною відсутній (а.с.10).
Згідно з висновком Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього ОСОБА_4 , орган опіки та піклування дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача.
У висновку зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилися двоє дітей, зокрема малолітній син, щодо якого розглядається питання у справі.
Шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням суду, яким також визначено стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей. Станом на 23.05.2025 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 242 724,11 грн.
Діти проживають разом із матір`ю, для них створені належні житлово-побутові умови. Відповідач із 2017 року фактично не підтримує зв`язок із дітьми, не бере участі у їх вихованні, матеріальної допомоги не надає, місце його перебування матері невідоме.
Згідно з відомостями закладу освіти, батько дитини до школи не з`являвся, у вихованні та навчальному процесі участі не бере, з педагогічними працівниками не взаємодіє.
Комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що відповідач на засідання не з`явився, участі у розгляді питання не брав, про причини неявки не повідомив, попри належне повідомлення.
Враховуючи викладене, орган опіки та піклування рекомендує суду позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина (а.с.59-61).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка пропорційності заходу, який може призвести до розриву сімейних зв`язків, вимагає від суду ретельного аналізу обставин справи. При цьому найкращі інтереси дитини є визначальними.
У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та батьків має існувати справедлива рівновага, при якій особлива увага приділяється саме найкращим інтересам дитини, що за своєю природою мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні.
Відповідно до ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання обов`язків щодо виховання дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до експлуатації дитини, примушують її до жебракування чи бродяжництва, або засуджені за умисний злочин щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини і водночас санкцією (відповідальністю) за протиправну винну поведінку матері або батька.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дитини.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) зазначено, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків».
Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 755/3644/19, від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 та від 23 червня 2021 року у справі № 953/17837/19.
Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних спорів, який застосовується лише у виняткових випадках і за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особу батька або матері як таку, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Факт недостатнього спілкування батьків з дитиною, неналежної участі у її матеріальному забезпеченні чи вихованні не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають у забезпеченні її права на любов, піклування та належне матеріальне забезпечення. Дитина має право на особливе піклування та свободу формування ставлення до своїх батьків. Аналізуючи встановлені обставини у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні враховувати, що такий захід має істотний вплив на свідомість дитини і тому застосовується лише як крайня міра захисту її прав та інтересів.
У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так і найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої є пріоритетними над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків – позбавлення батьківських прав – має вирішуватися у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу, після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення спору, та дослідження всіх доказів у їх сукупності.
Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути наслідком відсутності сталого спілкування або різних життєвих позицій, сама по собі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який має розглядатися як виключний та надзвичайний спосіб реагування на недобросовісну поведінку батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22, від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22. Зазначена судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Недостатня участь одного з батьків у вихованні дитини не може автоматично бути підставою для позбавлення його батьківських прав; таке втручання допускається лише за умови доведеності винної поведінки у формі умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, коли змінити поведінку особи неможливо (постанови Верховного Суду від 24 серпня 2022 року у справі № 640/13989/19, провадження № 61-19388св21, від 22 серпня 2022 року у справі № 462/1991/20, провадження № 61-21418св21).
Позбавлення батьківських прав є виключним, крайнім заходом впливу, який застосовується лише за наявності доведеної винної поведінки одного з батьків, свідомого та систематичного ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також за умови, що застосування інших заходів впливу є недостатнім для належного захисту прав та інтересів дитини. Такий захід може застосовуватися виключно у випадках доведеності обставин, які беззаперечно свідчать про неможливість збереження сімейних правовідносин між батьком та дитиною.
Суд, незалежно від позиції сторін, зобов`язаний перевірити фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, та надати оцінку тому, чи відповідатиме застосування такого заходу найкращим інтересам дитини.
Суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки наведені у ньому обставини самі по собі не свідчать про наявність достатніх та беззаперечних підстав для застосування такого виключного заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.
Хоча у висновку зазначено про наявність заборгованості зі сплати аліментів, відсутність участі відповідача у вихованні дитини, а також відсутність спілкування з нею, такі обставини переважно встановлені зі слів позивача та самої дитини. При цьому органом опіки та піклування не наведено відомостей про вжиття заходів для з`ясування причин такої поведінки відповідача та отримання його пояснень.
Суд звертає увагу, що у висновку відсутні відомості про проведення органом опіки та піклування будь-якої роботи, спрямованої на встановлення фактичного місця перебування відповідача, з`ясування причин його неучасті у вихованні дитини, а також вжиття заходів щодо налагодження його контакту з дитиною та виконання батьківських обов`язків.
Крім того, у висновку не наведено обставин, які б свідчили про жорстоке поводження відповідача з дитиною, наявність загрози її життю чи здоров`ю або інші виняткові підстави, що обумовлювали б необхідність застосування саме позбавлення батьківських прав як крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківські обов`язки.
Також суд враховує, що зі слів позивача вона не зверталася до органів державної виконавчої служби щодо несплати аліментів відповідачем та не ініціювала притягнення останнього до відповідальності за ухилення від їх сплати, а до органів опіки та піклування чи інших органів щодо сприяння участі батька у вихованні дітей не зверталася. Заборгованість зі сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батьківських прав. 
Таким чином, зазначений висновок не є безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав та підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі.
Неявка відповідача до органу опіки та піклування та до суду, а також неподання ним відзиву не свідчать про визнання позову чи відсутність заперечень проти позбавлення батьківських прав.
Разом з тим, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд у виняткових випадках, за наявності доведеної винної поведінки одного з батьків, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, може відмовити в задоволенні позову, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Виходячи з встановлених судом обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_2 як батько не бере достатньої участі у вихованні дитини, суд вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на Орган опіки та піклування Оболонського району міста Києва (Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація), контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Надання можливості відповідачу змінити ставлення до виховання сина стосується, насамперед, урахування якнайкращих інтересів дитини. У разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як батька стосовно дитини протягом розумного строку після ухвалення судового рішення позивачка не позбавлена можливості повторно ініціювати питання про позбавлення його батьківських прав. При цьому, при розгляді такої справи суд повинен буде врахувати той факт, що до відповідача раніше застосовувалось попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, та на підставі наданих сторонами доказів оцінити, чи було вчинено ним дії на виконання такого попередження. Залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 22 січня 2025 року в справі № 333/8983/23, від 04 квітня 2025 року в справі № 6290/3692/23).
Позивач у судовому засіданні пояснила, що звернення до суду з даним позовом зумовлене необхідністю вирішення житлових питань, зокрема постановки на квартирний облік та приватизації службового житла, в якому вона проживає разом із дітьми. За її словами, відсутність можливості отримати згоду відповідача на вчинення відповідних дій ускладнює реалізацію зазначених прав та зумовлює необхідність звернення до суду.
Таким чином, із пояснень позивача вбачається, що однією з основних причин звернення до суду з даним позовом є необхідність спрощення процедури вирішення житлових питань щодо дітей та усунення потреби в отриманні згоди батька на вчинення певних юридично значимих дій.
Разом з тим, необхідність вирішення житлових, майнових чи інших організаційних питань не є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є виключним заходом впливу, який застосовується лише за наявності передбачених законом підстав та за умови доведеності винної поведінки одного з батьків щодо дитини.
Отже, наведені позивачем обставини самі по собі не можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.
Ураховуючи зазначене та надаючи оцінку поданим позивачем доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що надані докази на підтвердження обставин ухилення відповідача ОСОБА_2 від участі у вихованні дитини є непереконливими та у своїй сукупності недостатніми для висновку про наявність у його діях свідомого та винного ухилення від виконання батьківських обов`язків.
Сам по собі факт відсутності активної участі відповідача у вихованні дитини або недостатня комунікація з навчальними та медичними закладами не може автоматично свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків, оскільки у справах цієї категорії підлягає доведенню саме умисна поведінка, спрямована на самоусунення від виховання дитини.
Разом з тим, наявність або послаблення емоційного зв`язку між батьком і дитиною, а також відсутність постійного спілкування, не може розцінюватися як свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України та не є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав. Подібні обставини можуть свідчити про наявність сімейного конфлікту або порушення комунікації між батьками та дитиною, однак не підтверджують винної поведінки батька.
Позбавлення батьківських прав як виключний захід застосовується лише за умови доведення свідомого, систематичного та винного ухилення від виконання батьківських обов`язків.
Матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що відповідач повністю самоусунувся від виховання дитини або що його поведінка носила умисний характер та була спрямована на невиконання батьківських обов`язків у значенні, необхідному для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Отже враховуючи вищезазначене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. 
Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76- 81, 89, 95, 258, 259, 263-265, 280-283, 354, 355 ЦПК України,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонського району міста Києва (Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація)про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Орган опіки та піклування Оболонського району міста Києва (Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація)контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Найменування сторін: позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); відповідач – ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Орган опіки та піклування Оболонського району міста Києва (Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація)– (04212, м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, 2-Д, ЄДРПОУ 37445484).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач та третя особа мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. 

Суддя Л.М.Демченко