Справа №592/14150/25
Провадження №2/592/233/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 травня 2026 року          м.Суми   
Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючої судді Корольової Г.Ю., за участю секретаря судового засідання Перев`язки К.А., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Сумської міської територіальної громади в особі Сумської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом скасування реєстрації права власності в Державному реєстрі прав, про визнання права власності,

У С Т А Н О В И В:
Позиція сторін у справі.
У вересні 2025 року позивачка звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_3 , Сумської міської територіальної громади в особі Сумської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом скасування реєстрації права власності в Державному реєстрі прав, про визнання права власності, в якому вказала, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 21 червня 2010 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу, реєстр. № 1940. Нерухоме майно складалося з житлового будинку «А-1»: житлової кімнати 1-3, пл.17,5 кв.м, коридор 1-4, пл.3,5 кв.м, житлової кімнати 1.-5, пл.17,4 кв.м, гардеробної 1-8, пл.3,3 кв.м та земельної ділянки площею 1300 га, з кадастровим номером 5910191500:01:003:0038. В подальшому позивачкою зроблено реконструкцію житлового будинку та побудувала прибудови за вищевказаною адресою і згідно технічного паспорту від 13.06.2025 р. нерухоме майно складається з: житлового будинку «А-1», мансарди «с», тамбуру «а», літньої кухні «Ж», прибудови «ж», прибудови «ж1», погребу «З», гаражу «И», вбиральні «К», огорожі №5-7. Сам житловий будинок «А-1» складається з: тамбуру 1-1, пл.3,9 кв.м, холу 1-2, пл.33,6 кв.м, коридору 1-3 пл. 7,2 кв.м, житлової кімнати 1-4, пл. 9,2 кв.м, санвузлу 1-5, пл.7,7 кв.м, житлової кімнати 1-6, пл. 17,5 кв.м, веранди мс-7, пл.3,7 кв.м, холу мс-6, пл.20,0 кв.м, житлової кімнати мс-9, пл. 22,4 кв.м, житлової кімнати мс-10, пл.20,4 кв.м, санвузлу мс-11, пл.4,2 кв.м, всього загальною площею 149,8 кв.м, житловою площею 69,5 кв.м,
У зв`язку з необхідністю державної реєстрації набутих речових прав на належні позивачам частки в нерухомому майні остання звернулася до ЦНАП Сумської міської ради , до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради з Декларацією про готовність до експлуатації індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (ССІ), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт. Дана Декларація була зареєстрована 25 липня 2025 року та виданий витяг з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за реєстраційним №СМ161250724759.
01 серпня 2025 року позивачка звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно ЦНАП Сумської міської ради з відповідною заявою про реєстрацію права власності на реконструйований житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та надала правовстановлюючі документи та всі необхідні документи. 
Однак, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно №80220866 від 05.08.2025 р. позивачки було відмовлено в проведенні реєстраційних дій, в зв`язку з тим, що «в Реєстрі прав власності наявні два записи щодо права власності на будинок по АДРЕСА_1 . Один запис за №20931127 від 07.11.2007 р. за ОСОБА_2 , а інший запис за №9715433 від 28.01.2005 р. за ОСОБА_3 », а тому позивачка не може внести до Державного реєстру речових прав інформацію про своє право власності на реконструйоване нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №428898082 від 11.08.2025 р. за відповідачкою ОСОБА_3 у 2005 році був зареєстрований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 41,7 кв.м, житловою площею 34,9 кв.м, на підставі рішення Сумського районного суду Сумської області від 03.11.2004 р. та додаткового рішення Сумського районного суду Сумської області від 20.12.2004р. (справа №2-885/2004 р.), незважаючи на те, 
Також згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №438903576 від 11.08.2025 р. за відповідачкою ОСОБА_3 був зареєстрований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 210 кв.м, житловою площею 72,3 кв.м, на підставі рішення Сумського районного суду Сумської області від 03.11.2004 р. та додаткового рішення Сумського районного суду Сумської області від 20.12.2004 р. (справа 2-885/2004 р.), тобто на підставі одного і того ж рішення Сумського районного суду Сумської області за відповідачкою ОСОБА_3 були одночасно зареєстровані два різні будинки, з різними адресами та загальною й житловою площею. Реєстрація на спірний житловий будинок була незаконною, проведена всупереч Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, а тому на підставі статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає скасуванню, оскільки для позивачки створилися перешкоди щодо реєстрації її права власності на реконструйоване нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на підставі одного і того ж рішення Сумського районного суду Сумської області від 03.11.2004 р. та додаткового рішення цього ж суду від 20.12.2004 р. за відповідачкою ОСОБА_3 одночасно зареєстровані два різні будинки, з різними адресами й житловою площею. 
Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області листом від 20.08.2025 повідомлено, що станом на 01.01.2013 р. ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за №1940 від 21.06.2010 р. є власницею земельної ділянки загальною площею 0,13 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ № 1878322 за 010963802796 від 27.12.2009 р. та записом в поземельній книзі за № 6387:010030038:001 від 01.07.2010 р. Кадастровий номер – 5910191500:01:003:0038. В технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за вищевказаною адресою відсутні відомості щодо розташування на ній двох житлових будинків або житлового будинку, який б належав відповідачці. 
Листом Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 18.08.2025 р. зазначено, що згідно з документами, наявними в інвентарній справі №29947 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 відсутні відомості щодо державної реєстрації на нерухоме майно за вищевказаною адресою на ім`я ОСОБА_3 та була надана додаткова інформація від 22.08.2025 за №06.01-18/5231, що на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відомості стосовно державної реєстрації права власності на житловий будинок за вищевказаною адресою за ОСОБА_3 , а також документи, на підставі який її було проведено, відсутні. 
Вважає, що державна реєстрація права власності за відповідачкою ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 здійснена протиправно, оскільки у відповідності до додаткового рішення Сумського районного суду Сумської області від 20.12.2004 р. по справі №2-885/2004 за ОСОБА_3 було визнано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та у зв`язку з чим створилися перешкоди для позиваки щодо реєстрації її права власності на реконструйоване нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні представник позивачки вимоги позову підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. 
Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися повторно, про день і час розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 
У відзиві на позов відповідачка вказує, що вона є неналежним відповідачем, оскільки їй було невідомо щодо реєстрації за нею права власності на будинок, який належить позивачці, ніколи не мала і не має правовстановлюючих документі на житловий будинок, господарські будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,1300 га з кадастровим номером 5910191500:01:003:0038 і з цих причин не мала права власності на цій будинок, а тому вимоги до неї є безпідставними. Просить розглядати без її участі.
Процесуальні дії.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 вересня 2025 року відкрито провадження і призначено підготовче судове засідання на 15 жовтня 2025 року.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 жовтня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 13 листопада 2025 року. 
Позиція суду та оцінка аргументів сторін.
Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, є правовідносинами з приводу захисту прав власника майна.
Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України та нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суб`єктивне право на захист реалізується у спосіб, визначений законом. Перш за все це право на звернення за судовим захистом, носієм якого виступає кожний з учасників цивільних правовідносин чи будь-яка заінтересована особа.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з п. 4 ч. 2 цієї ж статті одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.
За приписами ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статей 317,319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.
Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 386 ЦК України встановлені гарантії захисту права власності. Так, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
У висновку Великої Палати Верховного суду за 823/2042/16 зазначено у п. 57 зазначено, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачка є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 21 червня 2010 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу, реєстр. № 1940. Нерухоме майно складалося з житлового будинку «А-1»: житлової кімнати 1-3, пл.17,5 кв.м, коридор 1-4, пл.3,5 кв.м, житлової кімнати 1.-5, пл.17,4 кв.м, гардеробної 1-8, пл.3,3 кв.м та земельної ділянки площею 1300 га, з кадастровим номером 5910191500:01:003:0038. В подальшому позивачкою зроблено реконструкцію житлового будинку та побудувала прибудови за вищевказаною адресою і згідно технічного паспорту від 13.06.2025 р. нерухоме майно складається з: житлового будинку «А-1», мансарди «с», тамбуру «а», літньої кухні «Ж», прибудови «ж», прибудови «ж1», погребу «З», гаражу «И», вбиральні «К», огорожі №5-7. Сам житловий будинок «А-1» складається з: тамбуру 1-1, пл.3,9 кв.м, холу 1-2, пл.33,6 кв.м, коридору 1-3 пл. 7,2 кв.м, житлової кімнати 1-4, пл. 9,2 кв.м, санвузлу 1-5, пл.7,7 кв.м, житлової кімнати 1-6, пл. 17,5 кв.м, веранди мс-7, пл.3,7 кв.м, холу мс-6, пл.20,0 кв.м, житлової кімнати мс-9, пл. 22,4 кв.м, житлової кімнати мс-10, пл.20,4 кв.м, санвузлу мс-11, пл.4,2 кв.м, всього загальною площею 149,8 кв.м, житловою площею 69,5 кв.м, що підтверджується технічним паспортом від 13 червня 2025 року, витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, Декларацією про готовність до експлуатації індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарського (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, Витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
Частиною 2 ст. 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (далі - Порядок реєстрації).
За ч. 8 ст. 18 цього Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Відповідно до п. 4-5 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», порядок проведення державної реєстрації включає перевірку документів на наявність підстав для припинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, а також прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав).
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.
Статтями 23, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено перелік підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а також перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Згідно із частинами 2, 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що інститут реєстрації права власності це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою введення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно.
За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення на якій правовій підставі особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18 та у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 522/3999/23.
Відповідно до ч. 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема:
- встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;
- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;
- під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії; 
- під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи.
Згідно з пунктом 6 Порядку реєстрації державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених Порядком реєстрації.
Пунктами 41,42 Порядку реєстрації визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на новозбудоване нерухоме майно, реєстрація якого здійснюється вперше, і з огляду на закріплені у статтях 9, 18, 24,25 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» положення, порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Однак, Рішенням за №80220866 від 05 серпня 3035 року ОСОБА_2 відмовлено у проведені реєстраційних дій за її заявою у зв`язку з тим, що «в Реєстрі прав власності наявні два записи щодо права власності на будинок по АДРЕСА_1 . Один запис за №20931127 від 07.11.2007 р. за ОСОБА_2 , а інший запис за №9715433 від 28.01.2005 р. за ОСОБА_3 » та встановлено, що на одній адресі зареєстровано 2 будинку, що являє собою наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами. 
Судом установлено, що державний реєстратор, приймаючи рішення про відмову у проведення державної реєстрації права власності, не перевірили належним чином обставин у порядку, встановленому законом.
У судовому засіданні також встановлено, що право власності на спірний житловий будинок наявність правовстановлюючого документи є лише у позивачки, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 21 червня 2010 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу, реєстр. № 1940. Відповідачка у відзиві на позовну заяву також зазначила, що вона не має на цей будинок правовстановлюючих документів, як і на земельну ділянку, на який розташований цей будинок. 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №428898082 від 11.08.2025 р. за відповідачкою ОСОБА_3 у 2005 році був зареєстрований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 41,7 кв.м, житловою площею 34,9 кв.м, на підставі рішення Сумського районного суду Сумської області від 03.11.2004 р. та додаткового рішення Сумського районного суду Сумської області від 20.12.2004 р. (справа №2-885/2004 р.), незважаючи на те, у рішенні зазначена зовсім інша адреса, а саме: АДРЕСА_1 .
До позовній заяви надані копії рішень Сумського районного суду м. Суми від 03 листопада 2004 року, яким визнано, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало по праву власності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і додаткове рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 грудня 2004 року, яким визначено за ОСОБА_3 право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування по закону після смерті її батька ОСОБА_4 і саме на підставі цих рішень була проведена державна реєстрація за відповідачкою ОСОБА_3 у 2005 році був зареєстрований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 41,7 кв.м, житловою площею 34,9 кв.м.
Таким чином, державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 було здійснено без достатніх правових підстав.
Отже, судом встановлено, що державна реєстрація права власності на житловий будинок за відповідачкою ОСОБА_3 порушила права позивачки як власності на цій житловий будинок і її право розпоряджатися ним на законних підставах.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року т протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких дала Верховна Рада, та практик Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так у п.71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Моskal v.Poland), п. 73). Будь- яка інша позиція була б рівнозначною, intar alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася і легітимність добросовісних дій державного органу (див. mitatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Ріnсоva and Pine v.Czech Republik), заява № 36548/97, п. 58, ЕСНR 2002-VШ).
У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 20.08.2020 у справі №916/2464/19, від 14.07.2020 у справі №910/8387/19, від 23.06.2020 у справі № 906/516/19, від 23.06.2020 у справі № 905/633/19, від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19 викладено наступну правову позицію про те, що такий спосіб захисту як скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки статтю 26 цього Закону відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» викладено в новій редакції, згідно з якою виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
У постанові від 10.11.2021 у справі № 361/3659/18 Касаційний цивільний суд Верховного Суду звернув увагу на правовий висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду ВС від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19 стосовно того, що такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав. У пункті 3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому до набрання чинності цим Законом.
Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе постійним користувачем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування). Отже, ця редакція Закону передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як: 1) скасування записів про проведену державну реєстрацію прав; 2) скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. (Постанови Великої Палати ВС від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 04.09.2018 у справі № 915/127/18).
На відміну від частини другої статті 26 Закону № 1952- ІV у попередній редакції, ця редакція встановлювала такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 1) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №922/2589/19
Чинне нині положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-ІУ також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.
Таким чином, оскільки державна реєстрація на спірний житловий будинок була незаконною, проведена всупереч Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України в; 25.12.2015 № 1127, а тому на підставі статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає скасуванню.
Ствердження відповідачкою, що вона не є належними відповідачем, суд не може погодитися, оскільки саме за нею зареєстровано право власності на спірний будинок. 
Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, ст. 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, ч. 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК України участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Разом із тим, позивач у своїй заяві зазначила, що відшкодування судових витрат позивач не бажає.
Враховуючи позицію позивача в частині розподілу судових витрат, судові витрати по стягненню судового збору необхідно віднести за рахунок позивача.
Керуючись ст.11-13, 78-81, 206, 259, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Задовольнити позов  ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом скасування реєстрації права власності в Державному реєстрі прав, про визнання права власності.
Усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні власністю шляхом скасування рішення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав за ОСОБА_3 на житловий будинок, загальною площею 41,7 кв.м, житловою площею 34,9 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Сумського районного суду Сумської області від 03.11.2004 р. та додаткового рішення Сумського районного суду Сумської області від 20.12.2004 р. (реєстраційний запис за №9715433 від 28.01.2005 р).
Визнати за ОСОБА_2 право власності на реконструйований житловий будинок садибного типу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 149,8 кв.м, житловою площею 69,5 кв.м, який складається з: житлового будинку «А-1», зокрема з: холу 1-2, пл. 33,6 кв.м., коридору 1-3, пл. 7,2 кв.м., житлової кімнати 1-4, пл. 9.2 кв.м., санвузлу 1-5, пл. 7,7 кв.м., житлової кімнати 1-6, пл. 17,5 кв.м.; мансарди «мс», зокрема: веранди мс-7, пл. 3,7 кв.м., холу мс-8, пл. 20,0 кв.м., житлової кімнати мс-9, пл. 22,4 кв.м., житлової кімнати мс-10, пл. 20,4 кв.м., санвузлу мс-11, пл. 4,2 кв.м., - тамбуру «а3» (№ 1-1), пл. 3,9 кв.м.; господарських будівель та споруд, зокрема: літньої кухні «Ж», прибудови «ж», прибудови «ж1», погребу «З», гаражу «И», вбиральні «К», огорожі № 5-7.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 04.06.2026.

Суддя Галина КОРОЛЬОВА