ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" травня 2026 р. Справа № 911/2444/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сибіги О.М.
суддів: Гончарова С.А. 
Тищенко О.В. 

секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 28.05.2026
Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат"
на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2025
повний текст рішення складено 10.10.2025
у справі № 911/2444/25 (суддя Черногуз А.Ф.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест-логістикс+"
до Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат"
про стягнення 1 730 680,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Гефест-логістикс+" (позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" (відповідач) про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами в розмірі 1 730 680,49 грн. 
Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 746-ЗЕ на надання транспортно-експедиторських послуг від 17.05.2024.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2444/25, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Київської області від 23.09.2025 у справі № 911/2444/25 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест-логістикс+" 1 730 680,49 грн. - 284% за користування чужими грошовими коштами та 20 768,16 грн. витрат зі сплати судового збору.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що позивачем доведено порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки № 15-04 від 15.04.2025, відповідач доводів позивача не спростував, доказів виконання зобов`язань відповідно до умов договору у встановлений строк суду не надав. При цьому, перевіривши розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі № 910/7600/25, 27.10.2025 Товариство з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2025 у справі № 910/2444/25 повністю та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням всіх обставин справи, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат в період дії форс-мажорних обставин (введення на території України воєнного стану) є неправомірним.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" у справі № 911/2444/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Скрипка І.М., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали господарської справи № 911/2444/25.
19.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали господарської справи № 911/2444/25.
Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2025 у зв`язку з участю судді Скрипки І.М. у підготовці для підтримання кваліфікації у НШСУ з 17.11.2025 по 21.11.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/2444/25.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2025 для вирішення питань щодо руху апеляційної скарги в межах справи № 911/2444/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Кравчук Г.А., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2025 у справі № 911/2444/25 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
04.12.2025 Товариство з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з заявою про усунення недоліків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2444/25 за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2025 та призначено розгляд справи на 08.01.2026.
08.01.2026 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням суддів Кравчука Г.А. та Гончарова С.А. у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 розгляд справи призначено на 12.03.2026. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 задоволено клопотання Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" про витребування доказів та відкладено розгляд справи на 23.04.2026. 
21.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест-логістикс+" надійшли витребуванні судом документи (оригінал договору № 746-ЗЕ на надання транспортно-експедиторських послуг від 17.05.2024).
Розпорядженням від 23.04.2026 № 09.1-08/1275/26 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 911/2444/25.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2026 для розгляду справи № 911/2444/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.
23.04.2026 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією суддів прийнято до свого провадження справу № 911/2444/25 за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2026 розгляд справи відкладено на 28.05.2026.
28.05.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" надійшло клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи документів.
Колегія суддів, розглянувши в судовому засіданні 28.05.2026 клопотання скаржника про призначення судової технічної експертизи документів, дійшла висновку відмовити в його задоволенні, з огляду на те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
Дослідивши підстави заявленого клопотання, виходячи із наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів дійшла висновку, що для з`ясування необхідних для вирішення даного спору обставин відсутні підстави для призначення відповідної судової експертизи.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" слід задовольнити частково, рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2025 у справі № 911/2444/25 змінити в мотивувальній та резолютивній частинах щодо присудженої до стягнення суми відсотків річних від простроченої суми за користування чужими грошовими коштами, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно було встановлено Господарським судом Київської області та перевірено судом апеляційної інстанції, 17.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гефест-Логістикс+" (надалі - позивач, експедитор) та Товариством з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" (надалі - відповідач, замовник) укладено договір № 746-3Е на надання транспортно-експедиторських послуг (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого експедитор зобов`язується здійснювати комплекс робіт з організації перевезень вантажів автотранспортом в приміських, міських, міжміських, міжобласних і міжнародних сполученнях, фрактуючи для цих цілей автотранспорт третьої сторони (перевізник), а замовник оплачує ці послуги. У відносинах з перевізником експедитор виступає від свого імені в інтересах замовника.
Згідно з п. 6.1., 6.2. договору для виконання робіт замовник перераховує експедитору провізну плату, розмір та строки якої зазначаються в транспортній заявці. Ця сума включає в себе винагороду експедитора та вартість послуг перевізника. Розрахунок проводиться в розмірі 100% оплати до вивантаження вантажу з автомобіля на підставі виставленого рахунку, якщо інше не обумовлено в транспортній заявці. Оплатою вважається надходження коштів на розрахунковий рахунок експедитора.
В п. 6.8. договору визначено, що здача-приймання послуг за цим договором підтверджується актом виконаних робіт (надання послуг) підписаного сторонами, із зазначенням загальної суми послуг, що включає вартість послуг експедитора.
За умовами п. 6.9. договору у разі прострочення оплати вартості наданих послуг більше ніж на десять календарних днів, замовник сплачує експедитору двісті вісімдесят чотири відсотки річних від простроченої суми за користування чужими грошовими коштами.
На виконання умов договору № 746-3Е від 17.05.2024 згідно транспортних заявок № 486, № 476, № 488, № 490, № 505, № 515, № 518, № 524, № 525, № 526, № 527, № 528, № 540, № 541, № 543, № 549, № 550, № 555, № 558, № 576, № 580 позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги на загальну суму 2 254 738,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними обома сторонами без заперечень актами надання послуг.
Як зазначає позивач, за надані послуги відповідач розрахувався лише частково на суму 318 872,00 грн., а саме: 06.06.2024 відповідачем сплачено 112 398,00 грн. та 18.06.2024 - 206 474,00 грн.
За розрахунком позивача станом на 22.08.2024 заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 1 935 866,00 грн.
Судом встановлено, що 22.08.2024 позивач звернувся до відповідача з претензією № 22/08 від 22.08.2024 про сплату заборгованості за договором № 746-3Е від 17.05.2024 у розмірі 1 935 866,00 грн. та пені у розмірі 991 473,13 грн. у строк до 31.08.2024.
Позивач вказує, що після направлення претензії відповідач у повному обсязі розрахувався за надані позивачем послуги на суму 1 935 866,00 грн., а саме: 13.09.2024 відповідачем сплачено 208 201,00 грн., 19.09.2024 - 326 783,00 грн., 27.09.2024 - 328 151,00 грн., 25.10.2024 - 1 072 731,00 грн.
Ще до повного погашення заборгованості (25.10.2024) позивач у вересні 2024 року звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" про стягнення основного боргу у розмірі 1 400 882,13 грн., 991 473,13 грн. пені та 11 615,20 грн. інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі № 911/2619/24 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 1 400 882,13 грн. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест-Логістикс+" 90 763,55 грн. пені, 11 615,20 грн. інфляційних втрат та 1228,54 грн. судових витрат.
Посилаючись на порушення відповідачем строків оплати наданих послуг більше, ніж на 10 (десять) календарних днів, позивачем на підставі пункту 6.9. договору нараховано та заявлено до стягнення 284% річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1 730 680,49 грн. за період з 17.06.2024 по 25.10.2024.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема, є договори та інші правочини.
Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів зауважує, що аналізуючи зміст частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, Верховний Суд та Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснували, що:
- за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц); за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17);
- вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанови Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, від 18.06.2024 у справі № 905/1791/21);
- інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).
Узагальнено наведені правові позиції зводяться до того, що в разі несвоєчасного виконання грошового зобов`язання у боржника виникає обов`язок сплатити кредитору, крім суми основного боргу:
(1) три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, - особливий вид цивільно-правової відповідальності за прострочення боржником грошового зобов`язання (користування чужими коштами);
(2) суму інфляційних втрат - компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Суд відзначає, що термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17(пункт 34).
Таким чином, прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити кредитору певну грошову суму, але неправомірно не сплачує її, визнається користуванням чужими коштами (аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.10.2023 у справі № 921/460/22 (пункт 33), від 15.05.2024 у справі № 910/6267/23 (пункт 5.25), від 21.05.2024 у справі № 922/856/23 (пункт 20.8.), від 01.04.2025 у справі № 910/19066/23 (пункт 50) та інші).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, що:
"8.32. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
8.33. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.".
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 виснувала, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункт 8.38).
При цьому, колегія суддів наголошує, що такі висновки насамперед були обумовлені встановленими в межах справи № 902/417/18 обставинами, зокрема щодо (1) зміни розміру процентної ставки передбаченої частиною другою статті 625 ЦК, та встановлення її в розмірі сорока відсотків річних; (2) суми заборгованості за договором поставки, яка на момент звернення з позовом майже вдвічі перевищувала суму прострочення.
В той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 конкретизувала правовий висновок, викладений в її постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, зазначивши таке:
«Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку.
Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.
Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.
Також при вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.
До того ж у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.
З огляду на зазначені правові висновки Верховного Суду та наведені в цій постанові висновки Великої Палати Верховного Суду, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено.
При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.
Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.».
Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 284% за користування чужими грошовими коштами, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 730 680,549 грн. 284% річних за користування чужими грошовими коштами підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який здійснено у відповідності до умов договору та вимог закону. 
Однак, з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 1 730 680,549 грн. 284% річних за користування чужими грошовими коштами колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
При перевірці доводів апеляційної скарги колегією суддів встановлено обставини, які свідчать про винятковість даного випадку та не співмірність відповідальності, зокрема:
- відповідно до п. 6.9. договору (в редакції поданої позивачем) у разі прострочення оплати вартості наданих послуг більше ніж на десять календарних днів, замовник сплачує експедитору двісті вісімдесят чотири відсотки річних від простроченої суми за користування чужими грошовими коштами;
- відповідно до п. 6.9. договору (в редакції поданої відповідачем) у разі прострочення оплати вартості наданих послуг більше ніж на десять календарних днів, замовник сплачує експедитору три відсотки річних від простроченої суми за користування чужими грошовими коштами;
- отже, у матеріалах справи містяться дві різні за текстом редакції договору № 746-ЗЕ від 17.05.2024, що є основним доказом у даній справі, при цьому, сторони в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень на них посилаються на ту редакцію договору, яка в них наявна і які є різними за текстом (редакція п. 6.9. договору є різною);
- нарахування 284% річних за користування чужими грошовими коштами свідчить про очевидну неспівмірність, коли наслідки невиконання зобов`язання є вочевидь більш вигідними для кредитора, ніж належне виконання;
- позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він поніс будь-які збитки, шкоду або інші негативні наслідки внаслідок прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.
З огляду на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми відсотків річних за користування чужими грошовими коштами, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами до визначеного положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України розміру 3% річних, оскільки такий розрахунок відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Здійснивши власний розрахунок 3% річних, враховуючи здійснені відповідачем часткові оплати, колегія суддів дійшла висновку, що правомірним є стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 17 532,19 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних у розмірі 1 713 148,30 грн. позивачу належить відмовити. 
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних підлягає зміні в мотивувальній та резолютивній частинах щодо присудженої до стягнення суми. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення зокрема є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 277 ГПК України).
При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, невірно встановив обставини справи, що призвело до прийняття незаконного рішення, тож колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" підлягає частковому задоволенню, а рішення - зміні в мотивувальній та резолютивній частинах щодо присудженої до стягнення суми 3% річних. 
Судові витрати
Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати (судовий збір) за подачу позовної заяви та за подачу апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2025 у справі № 911/2444/25 - задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2025 у справі № 911/2444/25 змінити в мотивувальній та резолютивній частинах щодо присуджених до стягнення сум.
3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:
«Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" (ідентифікаційний код 00372536, адреса: 09161, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Узин, вул. В. Симиренка, 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест-логістикс+" (ідентифікаційний код 45115490, адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Єлизавети ІІ Королеви, 2) 3% річних - 17 532,19 грн. (сімнадцять тисяч п`ятсот тридцять дві гривні 19 копійок) та 262,98 грн. (двісті шістдесят дві гривні 98 копійок) судового збору. 
В іншій частині позову відмовити.».
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест-логістикс+" (ідентифікаційний код 45115490, адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Єлизавети ІІ Королеви, 2) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" (ідентифікаційний код 00372536, адреса: 09161, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Узин, вул. В. Симиренка, 2) 27 236,66 грн. (двадцять сім тисяч двісті тридцять шість гривень 66 копійок) судового збору за подачу апеляційної скарги.
5. В решті судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги залишити за сторонами.
6. Матеріали справи № 911/2444/25 повернути до Господарського суду Київської області, доручивши видати накази на виконання даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.05.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга 

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко