ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2026 Справа № 914/1061/26 

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., розглянувши матеріали справи

за позовом:	Акціонерного товариства «Ідея Банк», м. Львів	
до відповідача:	Фізичної особи-підприємця Ісаєчкіної Марини В`ячеславівни, Вінницька обл., Хмільницький р-н., смт. Глухівці	
про:	стягнення 109 952,15 грн. 	

Представники сторін: не викликалися. 

Обставини розгляду справи.
Акціонерне товариство «Ідея Банк», м. Львів звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Ісаєчкіної Марини В`ячеславівни, Вінницька обл., Хмільницький р-н., смт. Глухівці про стягнення 109 952,15 грн.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань, а також зобов`язано відповідача подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.
З метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи та забезпечення реалізації його права на подання відзиву на позовну заяву, на виконання вимог Господарського процесуального кодексу України, ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.04.2026 про відкриття провадження у справі № 914/1061/26 судом було надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження відповідача – фізичної особи-підприємця Ісаєчкіної Марини В`ячеславівни, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату надходження позовної заяви до суду: 22130, Вінницька область, Хмільницький район, смт. Глухівці, вул. Робітнича, буд. 20.
Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта», поштове відправлення з ідентифікатором (трекінгом) R067143762618, яким відповідачу було направлено ухвалу суду від 07.04.2026, вручено адресату 14.04.2026.
Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення такого рішення.
Таким чином, з огляду на наведені приписи процесуального законодавства, ухвала Господарського суду Львівської області від 07.04.2026 про відкриття провадження у справі вважається належним чином врученою відповідачу.
Крім того, приписами статті 9 ГПК України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Положеннями статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.
Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Приписами статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» встановлено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.
Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідач має вільний доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитися з ухвалою суду також у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від сторін у строк, встановлений чинним процесуальним законодавством, до суду не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На підставі ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч. 8 ст. 248 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Враховуючи положення статті 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати нарахованих платежів у строк, визначений кредитним договором №КБ03.00601.010168235 від 22.05.2023. 
Станом на 06.04.2026 сума заборгованості становить 109 952,15 грн, з яких: 61 117,59 грн – прострочений борг, 8,56 грн – прострочені проценти, 48 826,00 грн – прострочена плата за обслуговування кредиту.
Відповідач проти позовних вимог не заперечив та відзиву на позовну заяву до суду не подав.
Проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про достатність наявних матеріалів для розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача та відзиву на позовну заяву.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.
22.05.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (кредитором) та фізичною особою-підприємцем Ісаєчкіною Мариною В`ячеславівною (позичальником) було укладено кредитний договір №КБ03.00601.010168235, за умовами якого кредитор надає позичальнику грошові кошти (надалі – кредит) у розмірі та на умовах, обумовлених даним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти та комісії за користування ним (п. 1.1 кредитного договору).
Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору сторони погодили, що банк видає, а позичальник приймає кредит на таких умовах: сума кредиту – 100 000,00 грн, процентна ставка – фіксована у розмірі 0,01 % річних, комісія за видачу кредитних коштів – 1,1 % від суми кредиту, комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 2,9 % від суми кредиту, термін повернення кредиту — до 22.05.2026 включно.
Пунктами 3.1-3.3 договору встановлено, що комісія за видачу кредитних коштів утримується банком з суми кредиту в день видачі кредитних коштів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати надання кредиту та сплачується позичальником щомісячно в терміни та в розмірах, вказаних у графіку щомісячних платежів, який наведений в додатку № 1 до даного договору (надалі – графік). Базою для нарахування комісії є початкова сума кредиту. 
Проценти нараховуються два рази на місяць за методом «факт/факт» (п. 3.2 договору). 
Згідно з п. 3.3 кредитного договору базою для нарахування процентів є залишок заборгованості за кредитом.
Графік платежів позичальника за договором кредиту в розрізі сум погашення кредиту, процентів і комісії за обслуговування кредитної заборгованості є невід`ємною частиною договору кредиту. Нарахування процентів і комісії за обслуговування кредитної заборгованості припиняється після повного повернення всієї заборгованості за договором кредиту, а також у інших випадках, передбачених цим договором або законом (п. 3.4 договору).
На підставі п. 4.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі у порядку та строки, визначені договором.
Сторони погодили, що позичальник повертає кредит разом з процентами та щомісячною комісією за обслуговування кредитної заборгованості до дня/числа кожного місяця, згідно з графіком (п. 4.2 договору).
Відповідно до п. 4.11 кредитного договору банк, у передбачених договором випадках, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших належних до сплати платежів, про що письмово повідомляє позичальника у порядку, визначеному умовами договору.
Згідно з п. 5.2.5 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту за цим договором у наступних випадках, зокрема: 
- наявності обставин, які свідчать про те, що наданий позичальникові кредит не буде повернуто у строки, визначені договором; 
- невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених цим договором;
- нецільового використання кредиту або його частини;
- невиконання грошових зобов`язань за договором;
- порушення проти позичальника справи про банкрутство або прийняття рішення про його припинення/ліквідацію; в інших випадках, передбачених Законом. 
При цьому датою, з якої у банку виникає право вимагати у позичальника погашення заборгованості за цим договором в повному обсязі, є наступний банківський день за днем, коли банку стало відомо про хоча б один з зазначених у п. 5.2.5 цього договору фактів.
Сторони погодили, що виникнення зобов`язання позичальника достроково повернути кредитору всю заборгованість за цим договором згідно п. 5.2.5 цього договору, тягне за собою виконання всіх передбачених цим договором платіжних зобов`язань позичальника в строк або в термін, що зазначений у відповідній вимозі банку, яка направляється позичальнику в порядку, передбаченому п. 11.1 цього договору.
У випадку порушення позичальником встановленого у відповідній вимозі строку або терміну для погашення всієї заборгованості за цим договором, кінцевий термін погашення кредиту вважається таким, що настав, та позичальник зобов`язаний не пізніше наступного банківського дня після закінчення такого строку або терміну, зазначеного у відповідній вимозі, погасити кредит, нараховані проценти, комісії та інші платежі, встановлені договором.
Пунктом 5.3 кредитного договору визначено обов`язки позичальника, зокрема такі як: повернення кредиту та сплати процентів та комісії за обслуговування кредитної заборгованості до дня/числа кожного місяця, згідно з графіком (пп. 5.3.2); повернення кредиту, сплати процентів, комісії за обслуговування кредитної заборгованості достроково на вимогу банку у випадках, передбачених договором (пп. 5.3.5).
Відповідно до п. 9.1 договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до сплину терміну повернення кредиту. Зобов`язання сторін за договором діють до їх повного виконання.
Згідно з випискою по рахунку ФОП Ісаєчкіна Марина В`ячеславівна частково погасила заборгованість перед позивачем, при цьому останній платіж за кредитним договором було здійснено 23.03.2025. 
Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач 04.11.2025 направив на адресу відповідача вимогу вих. №12.4.2/КБ03.00601.010168235 про дострокове виконання зобов`язань. У зазначеній вимозі АТ «Ідея Банк» запропонувало відповідачу протягом 30 днів з дня її направлення усунути допущені порушення та достроково погасити заборгованість за кредитним договором у сумі 109 081,65 грн, а також сплатити всі нараховані на дату погашення боргу платежі, передбачені умовами кредитного договору.
Однак відповіді на зазначену вимогу матеріали справи не містять. Водночас заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку відповідачем не погашена, а доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором суду не надано.
Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 109 952,15 грн, з яких: 61 117,59 грн – прострочений борг, 8,56 грн – прострочені проценти, 48 826,00 грн – прострочена плата за обслуговування кредиту.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Банківський кредит – будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 наведеного Закону).
Судом встановлено, що на підставі кредитного договору №КБ03.00601.010168235 від 22.05.2023 позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 100 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією та випискою з банківського рахунку відповідача.
Відповідач свої зобов`язання щодо повного та своєчасного повернення кредиту не виконав, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість у розмірі 109 952,15 грн.
Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 5.2.5 договору АТ «Ідея Банк» має право вимагати дострокового повернення кредиту у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, зокрема невиконання грошових зобов`язань.
Оскільки відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, у позивача виникло право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та сплати нарахованих процентів.
З цією метою 04.11.2025 банк направив відповідачу вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором та погашення заборгованості протягом 30 днів. 
Водночас докази погашення відповідачем заборгованості матеріали справи не містять.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд дійшов висновку, що його здійснено арифметично правильно. 
Відтак вимога про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 109 952,15 грн, з яких: 61 117,59 грн – прострочений борг, 8,56 грн – прострочені проценти, 48 826,00 грн – прострочена плата за обслуговування кредиту, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини , які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позов підлягає задоволенню повністю.
З огляду на викладене, керуючись статтями 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Ісаєчкіної Марини В`ячеславівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код – НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11; ідентифікаційний код – 19390819) заборгованість за кредитним договором у розмірі 109 952,15 грн, з яких: 61 117,59 грн – прострочений борг, 8,56 грн – прострочені проценти, 48 826,00 грн – прострочена плата за обслуговування кредиту, а також судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
3. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 08.06.2026.

Суддя Мазовіта А.Б.