Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/982/26
Номер провадження2-а/173/5/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
повне
06 травня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого – судді Островерхової А.В.,
за участю:
секретаря судового засідання Прокоф`євої Н.Л.,
представника позивача Солоного В.Д.,
представника відповідача Красовицького Ю.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділення поліції № 3 Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області про скасування постанови серії ЕНА № 6919350 про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
01.04.2026 представник позивача звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому вказав, що 27 березня 2026 року постановою серії ЕНА № 6919350 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу по справі про адміністративне правопорушення, згідно якої 27.03.2026 о 18:00 годині в Кам`янському районі, м. Верхньодніпровськ, по вул. Молодіжна, ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ н/з НОМЕР_1 , в якого були переобладнані два передні показники повороту, чим на думку поліцейського він порушив п. 31.1. ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.
Після висловлення звинувачень, відповідач, на місці зупинки, виніс оскаржувану постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Своїми діями, відповідач по справі грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП.
Таким чином, вважає, що були встановлені наступні порушення.
1.Відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справі.
2.Відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП.
3.Відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст.ст. 278, 279 КУпАП.
З огляду на те, що з боку відповідача під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови мали місце суттєві порушення вимог чинного законодавства позивач змушений звернутися до суду з позовом про скасування вказаної вище постанови про адміністративне правопорушення. 
Представник позивача в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, просив їх задовольнити, скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, підтвердивши факти, викладені в заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні вимог, пояснивши, що відповідно до п. 31.1. ПДР – технічний стан т/з та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, переобладнання показників повороту не допустиме, тому ним було складено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 
Як встановлено судом, 27.03.2026 о 18:00 в м. Верхньодніпровськ, по вул. Молодіжна ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ н/з НОМЕР_1 , в якого були переобладнані два передні показники повороту, чим порушив п. 31.1. ПДР – технічний стан т/з та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, було складено поліцейським ВП № 3, сержантом поліції Красовицьким Юрієм Вікторовичем, постанову про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення, серії ЕНА № 6919350 від 27.03.2026.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст. 286 КАС України.
Стаття 19 Конституції України, передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі – ПДР України).
Згідно із пункту 1.1 ПДР України ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 31.1 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Згідно частин першої та четвертої статті 32 Закону України «Про дорожній рух» переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України. Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Положеннями ч.1 ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься ч.1 ст.122 КУпАП.
Також, відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» зазначає випадки, у разі яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. До них також відносяться, якщо водій порушив ПДР.
Суд дійшов висновку, що працівники поліції правомірно зупинили транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , а також обґрунтовано та правильно кваліфікували вчинене правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП. Підстав для визнання дій поліцейських незаконними судом не встановлено.
Щодо доводів представника позивача про те, що відповідач незаконно здійснив розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу, оскільки, на його думку, такі справи мають розглядатися виключно за місцезнаходженням уповноваженого органу, суд зазначає наступне.
Вказані доводи є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства. Відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, уповноважені працівники Національної поліції мають право розглядати окремі категорії справ про адміністративні правопорушення та виносити постанови безпосередньо на місці вчинення правопорушення або на місці зупинки транспортного засобу.
Зокрема, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП, належать до компетенції органів Національної поліції, а тому поліцейський, який виявив відповідне правопорушення, був наділений законними повноваженнями щодо розгляду справи та винесення постанови на місці її виявлення.
Таким чином, розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу не суперечить вимогам закону та не свідчить про порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Стосовно тверджень представника позивача про те, що відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, суд зазначає, що такі доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Матеріалами справи підтверджується, а саме копією постанови серії ЕНА № 6919350 від 27.03.2026, що позивачу було повідомлено про суть адміністративного правопорушення, роз`яснено його процесуальні права, зокрема право на надання пояснень, подання доказів, заявлення клопотань, користування правовою допомогою та оскарження постанови. При цьому будь-яких доказів того, що позивач був обмежений у реалізації зазначених прав або заявляв клопотання, які були безпідставно залишені без розгляду, суду не надано.
Сам по собі факт незгоди позивача із винесеною постановою або порядком розгляду справи не свідчить про порушення вимог ст. 268 КУпАП та не є безумовною підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Користування правовою допомогою є виключно правом особи, обов`язку забезпечити водія такою допомогою на працівників поліції законодавством не покладено.
Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, але жодних дій спрямованих саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу не вчиняв.
При цьому, санкція ст.121 КУпАП не передбачають застосування адміністративного затримання особи. 
Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обгрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.
Відтак, в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор патрульної поліції, не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, про що повідомлялося порушнику.
Таким чином, інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, під час розгляду справи.
Отже, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи відповідачем було забезпечено дотримання процесуальних прав позивача у межах та спосіб, визначених чинним законодавством.
Також суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що відповідачем було порушено вимоги щодо процедури розгляду справи, зокрема положення ст. ст. 278, 279 КУпАП, оскільки такі доводи є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Судом встановлено, що під час розгляду справи уповноваженою особою були дотримані вимоги процесуального законодавства: позивача було ознайомлено із суттю адміністративного правопорушення, надано можливість висловити свої пояснення та заперечення, після чого за результатами розгляду справи винесено відповідну постанову.
При цьому суд враховує, що норми ст. ст. 278, 279 КУпАП визначають загальний порядок підготовки та розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак сам по собі формальний виклад представником позивача про нібито порушення зазначених норм без наведення конкретних обставин, які б свідчили про істотне обмеження прав позивача або вплинули на правильність прийнятого рішення, не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідачем було допущено істотні порушення процедури розгляду справи, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого рішення, суду не надано. Відтак підстав для висновку про порушення відповідачем вимог ст. ст. 278, 279 КУпАП суд не вбачає.
Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, відповідачем на виконання покладеного на нього обов`язку доказування, регламентованого частиною другою статті 77 КАС України, доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке останнього було притягнуто до відповідальності.
Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕНА № 6919350 від 27.03.2026 є законною, дії працівників поліції є правомірними та відповідають вимогам закону, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
У випадку відмови у задоволенні позову, витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст.5,9,72,74,77,143,252,286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділення поліції № 3 Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області (Дніпропетровська область, Кам`янський район, вул. Авраменка, 21, ЄДРПОУ 08671248) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складений 08 травня 2026 року.

Суддя А.В. Островерхова