Справа № 138/195/23
Провадження №:2/138/11/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.06.2026 м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:
головуючого судді Київської Т.Б.,
за участю секретаря Бугери І.С., 
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, зокрема, що вона є власником земельної ділянки, площею 0,0382 га з кадастровим номером 0510400000:00:006:0262, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі договору дарування земельної ділянки. На вказаній земельній ділянці розташована частина житлового будинку, що фактично є однією із 2 квартир, які і складають цей будинок. Квартира АДРЕСА_2 , яка належить позивачу на праві приватної власності складається з двох житлових кімнат, кухні, балкону, комори у підвалі літ. «А1», комори у підвалі літ. «А3», гаража-прибудови літ. «А5», 100% літньої кухні літ. «Б», хвіртки, огорожі. Суміжним землекористувачем є відповідач, яка є власником земельної ділянки площею 0,0426 га, кадастровий номер 0510400000:00:006:0263, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка нумерується №2 і, яка належить відповідачу на праві приватної власності та складається з 3 житлових кімнат, кухні веранди ІІІ, сараю літ. «В», підвалу літ. «В1», входу в підвал літ. «В», сараю літ. «Г», літнього душу літ. «Д», хвіртки, огорожі, частки колодязя 4. 
З урахуванням місця розташування обох земельних ділянок, доступ до ділянки, що належить позивачу з дороги загального користування можливий виключно через земельну ділянку відповідача. Для проходу до власного будинку і земельної ділянки позивач має використовувати вхід через хвіртку, що фактично розташована на ділянці відповідача, хоча у правовстановлюючих документах хвіртка та огорожа зазначені, як у власності позивача, так і відповідача. Дана ситуація виникла внаслідок того, що раніше земельна ділянка була одним цілим і перебувала у власності батька сторін спору, який здійснив розподіл належної йому земельної ділянки та будинку і подарував по частині належного йому майна своїм донькам (сторонам спору). 
Після набуття права власності позивач продовжувала користуватись суміжною земельною ділянкою для проходу до власного домоволодіння і земельної ділянки, однак відповідач почала створювати перешкоди у проході позивача через її земельну ділянку, закрила хвіртку, встановила огорожу, чим перешкоджає позивачу у доступі до своєї земельної ділянки та можливості обслуговувати позивачу власну квартиру, а також відповідачем збудовано стіну посеред гаражу, який належить позивачу, пояснюючи це тим, що гараж знаходиться на її земельній ділянці.
Позивач пропонувала відповідачу укласти договір сервітуту, однак відповідь на таку пропозицію від відповідача не надходила. Також, позивач пропонувала викупити частину земельної ділянки під якою знаходиться гараж, однак відповідач відмовилась. Крім того, відповідачем самовільно збудовано огорожу впритул до стіни будинку, що належить позивачу, як наслідок вона позбавлена можливості обслуговувати належні їй об`єкти нерухомості.
Враховуючи наведене вище, позивач просила суд (з урахуванням зміненого предмета позову) зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні об`єктом нерухомості, а саме: приміщенням гаражу–прибудови «А5», який перебуває у власності позивача та розташований за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом знесення збудованого відповідачем паркану з блока, який проходить по даху гаражу–прибудови «А5» та позначений в Додатку 4 (фото 1-6) до висновку експерта від 19.09.2025 за результатами проведеної судової земельно технічної експертизи №4574/23-21.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 15.02.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання.
27.03.2026 до суду надійшов відзив на позов, який мотивований тим, зокрема, що відповідач заперечувала проти встановлення сервітут, однак зважаючи на те, що після зміни предмету позову, дана вимога позивачем не заявлялась, то суд такі заперечення не оцінює. Щодо позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном, то представник відповідача зазначив, зокрема, що позивач просить суд прибрати (знести) зведену відповідачем стіну у гаражі-прибудові літ «А5», однак, жодних доказів, що свідчать про те що вказану стіну у гаражі-прибудові літ «А5» зведено саме відповідачем, позивач не надає. У задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю.
31.03.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що висновки сторони відповідача є передчасними, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження обставин викладених у позові, а також заявлено клопотання про призначення відповідних судових експертиз.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31.03.2023 позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.04.2023 продовжено розгляд цивільної справи та продовжено на 30 днів строк проведення підготовчого провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.05.2023 призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення КНДІСЕ.
24.09.2025 до суду надійшов висновок експерта від 19.09.2025 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №4574/23-21.
Ухвалою Могилів-Подільської міськрайонного суду Вінницької області від 06.10.2025 поновлено провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.11.2025 задоволено клопотання представника позивача про зміну предмета позову, постановлено в подальшому розгляд справи проводити з урахуванням зміненого предмета позову. Встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов з урахуванням зміненого предмета позову.
08.12.2025 до суду надійшов відзив на позов, який мотивований тим, зокрема, що матеріали справи не містять доказів того, що у позивача наявні перешкоди у користуванні належним їй приміщенням гаражу–прибудовою «А5», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з наявністю паркану з блока, який проходить по даху гаража–прибудови «А5» та позначений в Додатку 4 (фото 1-6) до висновку експерта від 19.09.2025 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи №4574/23-21. Таким чином, незрозумілими є доводи позивача щодо задоволення позовних вимог, адже не зрозуміло які права позивача порушено у даному спорі і за захистом яких позивач звернулась до суду. Крім того, з аналізу висновку експерта можна дійти висновку, що спірний паркан з блоків знаходиться на меажі земельних ділянок з кадастровими номерами 0510400000:00:006:0262 та 0510400000:00:006:0263. При цьому, відповідно до фото 5-6 на даху гаража-прибудови літ. «А5 на території земельної ділянки кадастровий номер 0510400000:00:006:0262 відсутній будь який паркан. За таких умов у даному спорі відсутнє порушене право позивача, адже нею не надано будь яких належних та допустимих доказів того, що спірний паркан знаходиться на її земельній ділянці. Таким чином, відповідач діяла в меж та в спосіб визначений законом шляхом встановлення спірного паркану, адже такі її дії були спрямованні виключено на встановлення межових знаків на межі земельних ділянок з кадастровими номерами 0510400000:00:006:0262 та 0510400000:00:006:0263, що і підтверджено висновком експерт. Зважаючи на викладене вище, у задоволенні позовних вимог представник відповідача просив відмовити.
10.12.2025 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, який мотивований тим, зокрема, що як слідує з висновку експерта від 19.09.2025 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи №4574/23-21 частина гаража прибудови літ. «А5» ОСОБА_5 розташована на території земельної ділянки кадастровий номер 0510400000:00:006:0263, що перебуває у власності ОСОБА_4 . Даний факт не заперечується позивачем за первісним позовом, що слідує з заяви про зміну предмету позову. При цьому, потрібно зазначити, що у позивача за первісним позовом, станом на дату подання даного зустрічного позову відсутні будь-які документи на право користування частини земельної ділянки кадастровий номер 0510400000:00:006:0263, що перебуває у власності відповідача, яку займає гараж-прибудови літ. «А5», що перебуває у власності ОСОБА_5 . Зважаючи на наявність на частині земельної ділянки кадастровий номер 0510400000:00:006:0263, що перебуває у власності ОСОБА_4 , гаражу-прибудови літ. «А5», що перебуває у власності ОСОБА_5 , відповідач має перешкоди у користуванні належним їй неруховим майном, а саме земельною ділянкою кадастровий номер 0510400000:00:006:0263. Перешкоди у користуванні належним їй неруховим майном, земельною ділянкою кадастровий номер 0510400000:00:006:0263, можливо усунути шляхом припинення незаконного використання земельної ділянки наявною забудовою частини земельної ділянки (гараж-прибудова літ. «А5», що перебуває у власності ОСОБА_5 ), демонтажем споруди та приведення ділянки у придатний для використання стан. Враховуючи наведене, відповідач просить усунути їй перешкоди у користуванні належною земельною ділянкою, кадастровий номер 0510400000:00:006:0263, шляхом демонтажу за рахунок позивача частини гаражу-прибудови літ. «А5», що перебуває на земельній ділянці кадастровий номер 0510400000:00:006:0263, за адресою АДРЕСА_1 та приведення ділянки у придатний для використання стан.
15.12.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, яка мотивована тим, зокрема, що позивач не погоджується з твердження відповідача про відсутність порушеного права, оскільки у висновку експерта від 19.09.2025 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи №4574/23-21 зазначено: договором дарування квартири від 07.02.2019 ОСОБА_3 прийняла дарунок квартиру АДРЕСА_4 . Квартира складається з двох житлових кімнат, кухні, комори у підвалі літ. «А1», комори у підвалі літ. «А1», гаражу–прибудови «А5», 100% літньої кухні літ. Б, хвіртка, огорожа. Межа між спірними земельними ділянками проходить по паркану з блока висотою 2 метри та шириною 19-20 см. Паркан влаштований по центру гаража-прибудови «А5» та проходить по його даху. В середині гараж-прибудова літ. «А5» перегороджений стіною з блока. Паркан з блоків ділить гараж-прибудову літ. «А5», який перебуває у власності ОСОБА_6 , на дві частини. Тобто, відповідач, ОСОБА_7 , самовільно, без дозволу позивача, зайшла в приміщення гараж–прибудови «А5» та на дах приміщення гаража–прибудови «А5», який перебуває у власності ОСОБА_6 , та влаштувала по центру гаража прибудови «А5» та на даху гаража-прибудови «А5» паркан з блока висотою 2 метри та шириною 19-20 см. Тим самим, відповідач вчинила і чинить перешкоди у користуванні належним позивачу об`єктом нерухомості, а саме: гаражем прибудовою «А5», захопивши частину приміщення гаража-прибудови та обмеживши право доступу позивача до частини гаража-прибудови. Даний паркан позначений в Додатку 4 (фото 1-6) до висновку експерта від 19.09.2025 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи №4574/23-21. Порушене право позивача користуватись належним їй майном підтверджене належними та допустимими доказами.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30.12.2025 прийнято зустрічний позов та об`єднано в одне провадження вимоги зустрічного позову з вимогами за первісним позовом.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30.12.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні, викликано в судове засідання свідка.
12.01.2026 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, який мотивований тим, зокрема, що гараж-прибудова літ. «А5», що перебуває у власності ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору дарування земельної ділянки від 07.02.2019, серії ННТ №097032. На підставі договору дарування квартири від 07.02.2019 ОСОБА_3 також прийняла дарунок – квартиру АДРЕСА_4 . Квартира складається з 2 житлових кімнат, кухні, комори, у підвалі літ. «А1», комори у підвалі літ. «А1», комори у підвалі літ. «А3», гаража-прибудови літ. «А5», 100% літньої кухні літ. «Б», хвіртка, огорожа. Право власності у ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер 0510400000:00:006:0263 виникло на підставі договору дарування № 619 від 27.05.2019, тобто станом на 27.05.2019 позивач вже була власницею гаража-прибудови літ. «А5». Крім того, ОСОБА_4 не надано доказів про технічну можливість демонтажу вказаної частини гаражу-прибудови літ. «А5», оскільки це не окрема будівля, тому що він прибудований до будинковолодіння. Зважаючи на викладене, позивач вважає позовні вимоги відповідача безпідставними, передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.
Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились.
Разом з тим, відповідач була присутня в судовому засіданні 30.04.2026 та пояснила суду, зокрема, що за вказаною адресою проживає не позивач, а її невістка з подругою. Позивач вже тричі розбивала її піднавіс, який вона збудувала у себе на території. Так само вона шкодила паркан. До війни у цьому домі ще проживав син позивача, а також сама позивач з чоловіком. Невістка приводить до будинку чужих людей, які руйнують її речі. Гараж знаходиться на її землі та прилягає до її хати. Позивач не здійснює ремонт гаражу, у зв`язку з чим він руйнується та може потягнути за собою у її будинок. Стіну на гаражі і у гаражі дійсно будувала вона. У МБТІ їй повідомили, що вона може будувати на своїй землі паркан, це її право. Також пояснила, що у неї з сестрою погані відносини і домовитись про мирне врегулювання спору вони не можуть. 
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримала з підстав зазначених у позові та заяві про зміну предмета позову. У задоволенні вимог зустрічного позову просила відмовити. Також, під час судового розгляду зазначила, що право власності на гараж-прибудову літ. «А5» набуто позивачем у законний спосіб, на підставі договору дарування від батька. Зазначений гараж не є самочинно збудованим об`єктом нерухомості. Відповідач збудувавши паркан з блока на вказаному гаражі позбавляє позивача можливості користуватись належним їй майном та обслуговувати її об`єкти нерухомості. Стороною позивача вчинялись усі можливі заходи для врегулювання спору. У поясненнях, які надавались відповідачем працівникам поліції, вона підтверджувала ту обставину, що паркан збудований саме нею. При цьому, відповідач без дозволу позивача зайшла до гаражу, що перебуває у власності позивача та посередині цього приміщенні та на його даху побудувала огорожу. Також звернула увагу, що будь-якої іншої можливості позивачу зайти до належних їй приміщень, окрім як через цей гараж, у неї немає. При цьому, експерт у своєму висновку зазначив, що сервітут неможливий. Крім того, гараж через зазначену огорожу руйнується, однак через відсутність доступу до нього позивач позбавлена можливості його ремонтувати, а також враховуючи те, що цей гараж є прибудовою, а не окремим об`єктом нерухомого майна, існує ризик руйнування і самого будинку. Щодо вимог зустрічного позову, то зазначила, що такий задоволенню не підлягає, оскільки право власності на нерухоме майно позивач отримала раніше ніж відповідач. Крім того, знесення законної будівлі є крайньою мірою і для цього потрібно було вживати відповідні дії, однак будь-яких комісій із земельних спорів не було, експертиз не було та взагалі не зазначено у зустрічному позові чи є змога знести гараж. Вимоги зустрічного позову є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Представник відповідач у судовому засіданні позовні вимоги зустрічного позову підтримав повністю з підстав зазначених у ньому. У задоволенні вимог первісного позову просив відмовити. Також, під час судового розгляду зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем вчиняються будь-які перешкоди у користуванні позивачем своїм майном. На думку відповідача суду належить відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача. Крім того, позивачем повинен був бути заявлений віндикаційний чи негаторний позов, однак вимоги позивача зобов`язального характеру. З урахуванням викладеного вище, на думку відповідача суду належить знову ж таки відмовити в задоволені позовних вимог, у зв`язку з неправильно обраним способом захисту порушеного права. Щодо вимог зустрічного позову, то в межах даної справи, ОСОБА_4 не позбавлена права власності на належу їй земельну ділянку, однак не може повноцінно користуватися нею, у зв`язку з розміщенням на ній спірної частини гаража-прибудови літ. «А5», що перебуває у власності ОСОБА_5 .
Заслухавши відповідача, представників сторін спору, дослідивши зміст первісного та зустрічного позову, відзиви на позови, відповіді на відзиви, матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0382 га, кадастровий номер 0510400000:00:006:0262 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується копією договору дарування земельної ділянки від 07.02.2019, а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0519125892020 від 01.04.2020.
Також, позивач є власником квартири АДРЕСА_4 , яка складається з двох житлових кімнат, має житлову площу – 28,4 кв.м., загальною площею 40,5 кв.м., кухні, комори у підвалі літ. «А1», комори у підвалі літ. «А3», гараж-прибудова літ. «А5», 100% літньої кухні літ. «Б», хвіртки, огорожі. Дана обставина підтверджується копією договору дарування квартири від 07.02.2019, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №155494100 від 07.02.2019.
В матеріалах справи також наявний технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_4 (інвентарна справа №112).
Як слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №320842366 від 23.01.2023 ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_5 , на підставі договору дарування від 27.05.2019. Загальна площа квартири 56,42 кв.м., житлова площа 35,02 кв.м. Квартира складається з трьох житлових кімнат, кухні, веранди ІІІ, сараю літ. «В», підвалу літ. «В1», вході в підвал літ. «в», сараю літ. «Г», літнього душа літ. «Д», хвіртки, огорожі, колодязя 4.
Крім того, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №320841513 від 23.01.2023 ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 27.05.2019, є власником земельної ділянки площею 0,0426 га, кадастровий номер 051000000:00:006:0263, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Як стверджує позивач, відповідач вчиняє їй перешкоди у користуванні належним їй майном, шляхом встановлення огорожі по межі земельної ділянки сторін спору. При цьому, пройти до своєї квартири вона може лише через вказаний гараж, оскільки раніше вказані вище дві земельні ділянки, до її відчуження батьком сторін спору, були одним цілим. Іншого заїзду чи підходу немає. 
Факт зведення спірної стіни було визнано відповідачем в ході розгляду даної справи в суді. 
Так, згідно витягу з рішення №4373 від 19.12.2022 та протоколу засідання земельної комісії при виконкомі міської ради від 01.12.2022, який є додатком вказаного рішення, сторони спору були присутні на засіданні комісії з розгляду звернення представника позивача стосовно користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Під час засідання комісії позивач вказала про те, що прохід до кв. АДРЕСА_4 був через земельну ділянку ОСОБА_4 , однак вже 2,5 роки пройти до квартири можливо лише через гараж, тому що відповідач перекрила прохід до квартири, збудувавши стіну по межі земельної ділянки на нерухомому майні, що знаходиться у власності позивача. Раніше земельні ділянки були одним цілим та перебували у власності батька сторін спору ОСОБА_8 , який у 2019 здійснив поділ земельних ділянок та житлового будинку. ОСОБА_4 повідомила, що земельна ділянка це її приватна власність та огорожа встановлена на межі земельної ділянки ОСОБА_3 , якій вона не має наміру надавати дозволу на прохід через свою земельну ділянку. Позивач пропонувала викупити земельну ділянку, однак відповідач на таку пропозицію не погодилась. За результатами розгляду звернення, комісія рекомендувала укласти сторонам договір сервітуту або ж відчужити право власності на частину будівлі або земельної ділянки на користь один одного.
В матеріалах справи також наявні неодноразові звернення представника позивача до відповідача з пропозиціями на мирне врегулювання спору, однак як стверджує позивач, такі залишені відповідачем поза увагою.
Як уже зазначалось вище, відповідач підтвердила в судовому засіданні факт неприязних відносин з позивачем та її рідними, а також те, що вирішити даний спір в позасудовому порядку сторони не можуть. 
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №4574/23-21 від 19.09.2025, на підставі проведеного дослідження, наявних матеріалів, керуючись вимогами нормативно-правових актів в сфері землеустрою та будівництва не представляється за можливе надати можливі варіанти встановлення земельного сервітуту земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0510400000:00:006:0263, яка належить ОСОБА_4 , які б дали змогу ОСОБА_3 здійснювати обслуговування належних їй житлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (див. дослідну частину висновку та план-схему в додатку 2 до висновку). Беручи до уваги складене фактичне розташування будівель житлового та господарського призначення квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_5 експерт дійшов висновку, що відсутня можливість влаштування проходу з АДРЕСА_1 по земельній ділянці кадастровий номер 0510400000:00:006:0263 який би дав змогу ОСОБА_5 проходу до належних їй житлових приміщень, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (див. дослідну частину висновку та план-схему в додатку 2 до висновку). Не існує інших способів здійснення користування ОСОБА_3 належними їй житловими приміщеннями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 без обтяження сервітутом земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 (див. дослідну частину висновку). Беручи до уваги складене фактичне розташування будівель житлового та господарського призначення квартири АДРЕСА_6 та квартири АДРЕСА_5 експерт дійшов висновку, що відсутня можливість влаштування проходу з АДРЕСА_1 по земельним ділянкам з кадастровими номерами 0510400000:00:006:0263 та 0510400000:00:006:0262, який би дав змогу ОСОБА_3 проходу до належних їй житлових приміщень, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (див. дослідну частину висновку та план-схему в додатку 2 до висновку). Встановлено, що на території земельних ділянок розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0510400000:00:006:0262 площею 0,0382га та кадастровий номер 0510400000:00:006:0263 площею 0,0426га наявні будівлі відомості про які відсутні в правовстановлюючих документах на об?єкти нерухомого майна та матеріалах інвентаризаційної справи №92. Розташування будівель описано в дослідній частині висновку та графічно відображено на план-схемі в додатку 2 до висновку.
У судовому засіданні 17.03.2026 свідок ОСОБА_9 надала суду показання про те, зокрема, що проживає разом з донькою за адресою: АДРЕСА_1 , близько чотирьох з половиною років. Огорожі, коли помер дідусь ще не було, після того як він помер, під час спілкування з ОСОБА_10 їй стало відомо про те, що земельна ділянка невірно розділена. Вони домовлялись, щоб якось мирно вирішити питання, після того як чоловік свідка приїде з роботи. Разом з тим, десь через тиждень їй зателефонував сусід та повідомив, що на гаражі звели паркан. Свідок запитувала ОСОБА_10 для чого вона це зробила, однак вона відповіла, що це її власність і вони буде робити як вона хоче. Також вона повідомила, що хоче на гаражі облаштувати котельню, лічильники. Фактично дах гаражу виконувала функції тераси. Доступу до хати у них взагалі спершу не було, через те, що хвіртка одна і через неї був прохід на терасу. Єдиний вихід на двір, можливий лише через гараж. Іншого способу вийти на подвір`я немає. Свідок мусила перелазити паркан, щоб потрапити до себе до будинку, при цьому відповідач била їх палицею під час цього. Сторони спору перебувають у поганих стосунках, вони не спілкуються. Причини вона не знає. Через паркан неможливо обслуговувати дах гаражу, яка є бетонною і під впливом дощу, морозу та снігів руйнується. На даний час гараж вже перебуває у аварійному стані. Свідок пробувала самостійно демонтувати паркан, оскільки спочатку відповідач стверджувала, що вона його не будувала, а потім викликала поліцію і написала заяву про те, що вони руйнують її паркан, який вона збудувала. 
Також, в матеріалах справи наявні пояснення відібрані у ОСОБА_4 працівниками поліції, зі змісту яких слідує, що вона викликала поліцію, оскільки ОСОБА_9 почала розбирати паркан, який належить їй на праві власності. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням; при здійсненні права власності власник зобов`язаний дотримуватися вимог закону і моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В постанові Верховного Суду від 12.08.2020 (справа № 599/340/16-ц) зазначено, що підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні майном є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. 
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, що визначена у пункті 2 статті 8 Конвенції, не здійснюється згідно із законом та не є необхідним в демократичному суспільстві. Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути співмірним із переслідуваною законною метою.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» зазначено, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 зроблено висновок, що "згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав".
Так, позивач просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні майном шляхом знесення збудованого паркану, який проходить по даху гаража-прибудови «А5». 
На думку суду, обраний позивачем спосіб захисту відповідає поняттю негаторного позову, тоді як заперечення відповідача стосуються фактично наявності лише у прохальній частині слова «зобов`язати», тоді як зміст даної вимоги фактично свідчить про бажання позивача усунути перешкоди у користуванні майном шляхом демонтажу паркану. Сама по собі наявність у текст прохальної частини слова «зобов`язати» не є підставою вважати, що даний позов має лише зобов`язальний характер та не є негаторним, зважаючи на зміст такої вимоги, підстави звернення до суду та встановлені в ході судового розгляду обставини.
Під час судового розгляду було встановлено, що огорожа, яка проходить по даху гаражу-прибудови літ. «А5» була збудована за відсутності дозвільних та правовстановлюючих документів та такі відомості відсутні і у інвентаризаційній справі, тобто вона є самочинно збудованою. Дана обставина була встановлена експертом та відображена у п.3 висновків, а також описано в дослідній його частині та відображено на план-схемі в додатку №2 до вказаного вище висновку.
Більш того, вказаним вище висновком експерта встановлено неможливість встановлення сервітуту, а також неможливість облаштувати прохід з вулиці, який би дав позивачу змогу проходу до належних їй житлових будівель.
Як уже зазначалось вище факт того, що стіна зведена на межі земельних ділянок сторін спору та вона пролягає посередині гаражу-прибудови, власником якої є позивач був підтверджений самою ж відповідачем в судовому засіданні так, як і факт того, що відповідач не має наміру допускати позивача до належної їй земельної ділянки на якій розміщений цей гараж. 
Також, з аналізу змісту висновку експерта та долучених до справи документів слід дійти висновку, що прохід який наявний на даху гаражу-прибудови є вочевидь недостатнім для можливості обслуговування позивачем належного їй нерухомого майна та сама стіна (паркан, огорожа, як іменують її сторони спору та їх представники) не дозволяє позивачу отримати доступ до усього належного їй нерухомого майна. 
Зважаючи на викладене вище, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог первісного позову, оскільки під час судового розгляду було встановлено наявність перешкод у користуванні позивачем її майном, у зв`язку зі зведенням відповідачем огорожі на даху гаражу-прибудови літ. «А5», який належить позивачу на праві приватної власності, внаслідок чого позивач позбавлена можливості обслуговувати своє нерухоме майно та користуватись ним.
Щодо вимог зустрічного позову, то суд звертає увагу на те, що право власності на гараж-прибудову літ. «А5» було набуте позивачем ще 07.02.2019 та ознак самочинно збудованого воно немає, оскільки зазначене майно вже було зазначене у самому договорі дарування. При цьому, право власності відповідача на суміжну земельну ділянку було набуто вже після позивача, а саме 27.05.2019 і, спірне нерухоме майно уже знаходилось на цій ділянці. Та обставина, що частина гаражу знаходиться на земельній ділянці відповідача, на думку суду, не може бути підставою для задоволення вимог зустрічного позову, оскільки право власності на таке майно позивач набула у законній спосіб і його знесення призведе до порушення права на «мирне володіння майном». 
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Зважаючи на викладене вище, підстав для задоволення зустрічного позову судом не встановлено.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
На підставі викладеного та керуючись ст.12, 76-81, 82, 141, 223, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Первісний позов задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні об`єктом нерухомості, а саме: приміщенням гаражу–прибудови «А5», який перебуває у власності ОСОБА_3 та розташований за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом знесення збудованого ОСОБА_4 паркану з блока, який проходить по даху гаражу–прибудови «А5» та позначений в Додатку 4 (фото 1-6) до висновку експерта від 19.09.2025 за результатами проведеної судової земельно технічної експертизи №4574/23-21.
В задоволенні зустрічного позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_7 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 .
Рішення суду ухвалено та проголошено 12.06.2026 – 15 год. 30 хв.
Суддя:              Т.Б.Київська