П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 488/481/24	

Перша інстанція: суддя Селішева Л.І.,
повний текст судового рішення
складено 23.03.2026, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень,-

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі – відповідач, ДПП) в якому просив:
- скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії БАД №042860 від 01.01.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення;
- визнати дії інспектора 2 взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Миколаївській області молодшого лейтенанта поліції Аннич Р.М. та інспектора 2 взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції Колесник Н.О. щодо застосування до позивача фізичної сили, спецзасобів та адміністративного затримання - протиправними.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що оскаржуваною постановою позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.. Вказану постанову позивач вважає безпідставною і такою, що була винесена з порушенням діючого законодавства. Позивач вказав, що він знаходився біля магазину і в цей час до нього підійшли працівники поліції та почали вимагати у нього документи, звинувативши його у порушенні Правил дорожнього руху. При цьому доказів вчинення порушення ПДР йому не представили, не надали можливості скористатися правовою допомогою, та безпідставно застосували до нього фізичну силу та спецзасоби у вигляді кайданок. Внаслідок протиправних дій працівників поліції він отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, у зв`язку з чим перебував на амбулаторному лікуванні. Позивач також вказує на те, що у випадку протиправних дій інспекторів поліції та не надання ними доказів вчинення ним правопорушення, він мав право не пред`являти їм документи, визначені п.2.1 ПДР України, хоча й мав їх при собі.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.03.2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.
Сторони у справі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Враховуючи те, що особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чино, в судове засідання не з`явились, беручи до уваги, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч.2 ст.313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що постановою серії БАД №042860 від 01.01.2024 року, винесеною інспектором 2 взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Колесник Н.О., ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн..
Постанова мотивована тим, що 01.01.2024 року близько 09 год. 38 хв. у м. Миколаєві, по пр. Богоявленському біля буд.342 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки OPEL OMEGA, р/н НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.4. «Рух прямо або праворуч» та здійснив рух ліворуч. При зупинці у водія не було при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пп.«а» п.2.1 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. Адміністративне стягнення було накладено в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення, у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн..
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що позивач дійсно здійснив поворот ліворуч всупереч знаку 4.4. «Рух прямо або праворуч» та відмовився від надання інспекторам поліції документів передбачених пп.«а» п.2.1 ПДР України, а тому позивача було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі передбачені ч.1 ст.126 КУпАП.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
В силу положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема і передбачених частиною 1, 2 і 3 статті 122, статтями 124-1 - 126.
Відповідно до ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.
У випадках, передбачених частинами 1 та 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.
Статтею 36 КУпАП визначено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395 (із внесеними змінами) (далі - Інструкція) передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділу І Інструкції).
Пункт 8 розділу ІІІ Інструкції передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна бути заслухана, досліджені докази і вирішені клопотання (п.9 розділу ІІІ Інструкції).
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п.10 розділу ІІІ Інструкції).
Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» №3353 від 30.06.1993 року, визначають Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 року (із внесеними змінами та доповненнями, далі – ПДР України).
Так, пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пп.«а» п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Аналогічні положення викладені у ст.16 Закону України «Про дорожній рух» №3353-ХІІ від 30.06.1993 року, яка визначає, що водій зобов`язаний, зокрема:
- мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;
- виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.
У випадку подання сигналу про зупинку водій зобов`язаний, зокрема:
а) зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог Правил дорожнього руху;
б) тримати руки в полі зору поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України і не виходити з транспортного засобу без дозволу;
- на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка») або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством;
- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Отже, враховуючи наведені норми, право інспектори патрульної поліції зупиняти транспортні засоби у випадку порушення ПДР України та перевіряти у водіїв наявність документів, визначених п.2.1 ПДР України, є таким, що кореспондується із обов`язком водіїв мати при собі та на вимогу поліцейського пред`явити такі документи.
Згідно ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зі змісту дослідженого відеозапису з автомобільного та нагрудних відеореєстраторів інспекторів поліції, долучених відповідачем до матеріалів справи, вбачається, що під час патрулювання вулиць міста Миколаїв, інспектори патрульної поліції побачили, як транспортний засіб марки OPEL OMEGA, р/н НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.4. «Рух прямо або праворуч» та здійснив рух ліворуч. Після чого вказаний транспортний засіб було зупинено. Водієм вказаного транспортного засобу виявився ОСОБА_1 .. 
Інспекторами патрульної поліції було роз`яснено позивачу, що його зупинено через порушення ним ПДР України, а саме, водій при виїзді на проспект Богоявленський в районі будинку №342, всупереч вимогам дорожнього знаку 4.4. «Рух прямо або праворуч», здійснив поворот ліворуч. Після цього, інспектор поліції попросив позивача пред`явити документи, визначені пп.«а» п.2.1. ПДР України, проте позивач неодноразово та в категоричній формі відмовився їх надавати, посилаючись на те, що він нічого не порушував.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що йому не було повідомлено інспекторами патрульної поліції причину зупинки та не надали належних доказів порушення ним ПДР України.
Колегія суддів вважає, що такі доводи позивача спростовуються наведеним вище аналізом відеозаписів з нагрудних відеорегістраторів поліцейських, оскільки вказаними відеозаписами підтверджується, що працівники поліції повідомили позивачу причину зупинки, а також мали намір продемонструвати йому дорожній знак, вимоги якого були порушені. Проте, через непред`явлення позивачем документів встановлюючи особу на вимогу поліцейських, такі дії з боку поліцейських так і не були здійснені.
Отже, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що наведені доводи позивача є безпідставними і необґрунтованими.
Також позивач у позовній заяві посилався на те, що працівники поліції не представилися належним чином, тому він мав підстави не надавати їм свої документи.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що інспектори патрульної поліції дійсно не під час зупинки позивача не вказали своїх прізвищ, посад та спеціальних звань, що є порушенням ч.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», однак це не впливає на суть вчиненого позивачем правопорушення.
Окрім цього, як вбачається з відеозаписів з нагрудних відеорегістраторів інспекторів поліції, в перші ж секунди зупинки позивача, останній покинув свій автомобіль та намагався залишити місце зупинки, чим змусив працівників поліції замість оголошення своїх прізвищ, посад та спеціальних звань, здійснювати дії, що заважали позивачеві залишити місце зупинки.
Також з відеозаписів вбачається, що позивач з самого початку його зупинки та по момент складення відносно нього оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовлявся надавати та не надав інспекторам патрульної поліції запитані у нього документи, передбачені пп.«а» п.2.1. ПДР України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивача було правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а тому постанова про адміністративне правопорушення серії БАД №042860 від 01.01.2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, є правомірною та скасуванню не підлягає.
Щодо вимоги позивача про визнання неправомірними дій інспекторів УПП щодо застосування фізичної сили, спецзасобів та адміністративного затримання, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на протиправність дій поліцейських у відношенні до нього під час здійснення ними процедури притягнення до адміністративної відповідальності.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Верховний Суд у своїй постанові від 21.11.2024 року у справі №380/8102/24 дійшов висновку, що спори про визнання протиправними дій посадових осіб патрульної поліції щодо адміністративного затримання особи та застосування спеціальних засобів впливу поза межами кримінального провадження підлягають розгляду відповідно до правил КАС України судами адміністративної юрисдикції як такі, що є публічно-правовими за своєю правовою природою.
Частиною 1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
В силу положень ч.ч.1 - 2 ст.30 КУпАП поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.
Відповідно до ст.29 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним. Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам. Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди. Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції. Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.
Відповідно до частин 1 - 3 ст.42 Закону України «Про Національну поліцію» поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: 1) фізичний вплив (сила); 2) застосування спеціальних засобів; 3) застосування вогнепальної зброї.
Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.
Спеціальні засоби як поліцейські заходи примусу - це сукупність пристроїв, приладів і предметів, спеціально виготовлених, конструктивно призначених і технічно придатних для захисту людей від ураження різними предметами (у тому числі від зброї), тимчасового (відворотного) ураження людини (правопорушника, супротивника), пригнічення чи обмеження волі людини (психологічної чи фізичної) шляхом здійснення впливу на неї чи предмети, що її оточують, з чітким регулюванням підстав і правил застосування таких засобів та службових тварин.
Для виконання своїх повноважень поліцейські можуть використовувати такі спеціальні засоби, зокрема, засоби обмеження рухомості (кайданки, сітки для зв`язування тощо); засоби, споряджені речовинами сльозогінної та дратівної дії (ч.4 ст.42).
Згідно ч.1 ст.260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.
Відповідно до ч.7 ст.42 цього ж Закону, - поліцейський зобов`язаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу в момент досягнення очікуваного результату.
Частина 3 ст.45 Закону України «Про Національну поліцію» визначає загальні правила застосування спеціальних засобів, зокрема, кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються:
а) до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти;
б) під час затримання особи;
в) під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого;
г) якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим;
ґ) проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі.
Так, з відеозаписів з нагрудних відеорегістраторів інспекторів патрульної поліції вбачається та судом першої інстанції також встановлено, що позивач після його зупинки категорично та неодноразово відмовлявся виконувати вимоги поліцейських та надати для перевірки документи та неодноразово намагався залишити місце зупинки з метою уникнення відповідальності. При цьому позивач неодноразово був повідомлений поліцейськими про необхідність змінити поведінку і можливість застосування фізичної сили і спецзасобів, що відповідає вимогам ч.1 ст.43 Закону України «Про Національну поліцію». Свою поведінку позивач змінив лише після застосування до нього фізичної сили та спецзасобів (кайданків), в яких він перебував орієнтовно 17 хв., після чого кайданки з нього були зняті. Про застосування спецзасобів інспектором патрульної поліції Анничем Р. було складено рапорт, копія якого наявна у матеріалах даної справи (а.с.33).
Отже, враховуючи наведені норми діючого законодавства та обставини зафіксовані на відеозаписи з нагрудних відеорегістраторів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що доводи позивача про неправомірність дій інспекторів патрульної поліції при притягненні його до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження.
Крім цього, судом першої інстанції було встановлено, що зазначені вище дії поліцейських були предметом службового розслідування, за результатами якого факти можливих неправомірних дій працівників патрульної поліції щодо позивача також не знайшли свого підтвердження.
За таких обставин, вимогу позивача про визнання неправомірними дій інспекторів УПП щодо застосування фізичної сили, спецзасобів та адміністративного затримання, колегія суддів вважає безпідставною.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.317, ст.272, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд,–

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	О.В. Джабурія   Н.В. Вербицька