ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

майдан Незалежності, 1, м. Хмельницький, 29607, тел. (0382) 71-81-84, (0382) 71-81-83
e-mail: inbox@km.arbitr.gov.ua, ЄДРПОУ 03500128
_______________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"09" червня 2026 р. Справа № 924/603/25 

м. Хмельницький
Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., з участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., у залі судового засідання № 305 розглянувши справу 
за позовом виконувача обов`язків керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах – Ямпільської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум», м. Київ
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 174851,02 грн,

Представники:
позивача: не з`явився;
відповідача: Годованець Л.Ю. - адвокат;
прокурор: Скрипнюк А.В. 

У судовому засіданні 09.06.2026 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі. 

Процесуальні дії по справі.
Ухвалою суду від 23.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження та зупинено провадження у справі № 924/603/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.
Ухвалою суду від 12.02.2026 поновлено провадження у справі № 924/603/25.
03.03.2026 ухвалою суду зупинено провадження у справі № 924/603/25 до закінчення перегляду Об`єднанню палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 924/698/23.
27.04.2026 ухвалою суду поновлено провадження у справі № 924/603/25, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 12.05.2026 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
Виконувач обов`язків керівника Шепетівської окружної прокуратури просить суд задовольнити позов, поданий в інтересах держави в особі Ямпільської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум», а саме: визнати недійсними додаткові угоди до договору про постачання електричної енергії споживачу від 24.12.2020 № 603, укладені між Ямпільською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум» від 22.01.2021 № 2, від 18.02.2021 № 3, від 04.06.2021 № 5, від 30.08.2021 № 6, від 21.10.2021 № 7, від 23.11.2021 № 8, від 29.11.2021 № 9; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум» на користь Ямпільської селищної ради 174851,02 грн, перераховані за товар, який не отримано відповідно до умов договору від 24.12.2020 № 603.
Обґрунтовуючи позов, прокурор зазначив, зокрема, що оспорювані додаткові угоди до договору від 24.12.2020 № 603 укладені безпідставно в порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки сторонами збільшено ціну за одиницю товару без наявності та підтвердження факту коливання ціни на ринку за одиницю товару з моменту укладання договору. Крім того, як стверджує прокурор, підвищення ціни на електроенергію за додатковими угодами №№ 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9 також суперечать сталим позиціям Верховного Суду в частині обов`язковості документального підтвердження коливання ціни товару на ринку та неприпустимості підняття ціни більше, ніж на 10 % від першочергово визначеної у договорі. Так, з укладенням додаткової угоди № 2 перевищення первісної ціни становило 11,9 %, з укладенням додаткової угоди № 3 – 22,75 %, з укладенням додаткової угоди № 5 – 29,03 %, з укладенням додаткової угоди № 6 – 41,58 %, з укладенням додаткової угоди № 7 – 52,74 %, з укладенням додаткової угоди № 8 – 67,74 %, з укладенням додаткової угоди № 9 – 84,48 %. Висновок про неприпустимість підняття ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни товару, що була визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору, міститься у постанові Великої Палати Верховного суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, наголосив прокурор.
Отже, зазначив прокурор, внесення змін до істотних умов договору шляхом укладання вказаних вище додаткових угод суперечить вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, а тому вони підлягають визнанню недійсними як такі, що суперечать вимогам чч. 1, 5 ст. 203 ЦК України.
Крім того, посилаючись на ст. 526, 530, 629 ЦК України, прокурором вказано, що внаслідок недійсності оспорюваних додаткових угод до договору від 24.12.2020 № 603, якими внесено зміни до істотних умов договору, покупцем надміру сплачено, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум» безпідставно збережено кошти на загальну суму 174851,02 грн. Отже, у разі визнання судом недійсними додаткових угод, грошові кошти в сумі 174851,02 грн є такими, підстава набуття яких постачальником (ТОВ «Енергум») відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України, відзначено прокурором.
Прокурором 29.05.2026 подано до суду відповідь на відзив, де щодо доводів відповідача про недійсність додаткової угоди від 22.01.2021 № 2 зазначив, що, підписуючи 24.12.2020 із позивачем договір про постачання електричної енергії № 603 зі строком дії до 31.12.2021, відповідач мав врахувати його умови та об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання та можливі негативні економічні наслідки. Таким чином, відповідач прийняв на себе зобов`язання за договором поставляти позивачу товар по ціні, в яку включений тариф на передачу електричної енергії в розмірі - 0,24023 грн без ПДВ та тариф на розподіл в розмірі 0,89057 грн без ПДВ. Проте, 22.01.2021 сторони уклали додаткову угоду № 2 про збільшення ціни товару та застосували її дію до правовідносин, які виникли між сторонами з 01.01.2021 (тобто ще до дати укладання додаткової угоди). Цією ж додатковою угодою відповідач зменшив обсяги поставки товару до 206249 кВт/год. Отже, додатковою угодою № 2 від 22.01.2021 підвищено ціну за одиницю електричної енергії, починаючи з дати укладання договору та при цьому зменшено обсяг постачання. В обґрунтування укладення сторонами вказаної додаткової угоди зазначено підстави, визначені пунктом 7 частини 5 статті 41 Закону, а саме набуття чинності постанови НКРЕКП від 09.12.2020 за № 2353 та № 2381. Таким чином, ТОВ «Енергум», будучи обізнаним з положеннями постанов НКРЕКП від 09.12.2020 за № 2381, № 2353 щодо рівня тарифу на розподіл та передачу електричної енергії, часу початку дії цього тарифу, подав тендерну пропозицію, що враховувала нижчий тариф, який передбачувано діяв до кінця 2020 року. Вказуючи таку інформацію, відповідач досяг переваг перед іншим учасником аукціону щодо визначення найбільш економічно вигідної цінової пропозиції. Щодо визнання недійсними додаткових угод №№ 3, 5-9, то прокурором відзначено, що означені додаткові угоди укладенні в порушення принципу пропорційності підвищення ціни, без належного обґрунтування та документального підтвердження факту коливання ціни на ринку та за відсутності самого факту коливання ціни в сторону збільшення, недоведенням, що підвищення ціни було непрогнозованим. Відтак, на думку прокурора, надані відповідачем документи не можуть виступати в якості належного і беззаперечного підтвердження коливання ціни на електроенергію на ринку у бік збільшення та не можуть бути розцінені, як достатнє обґрунтування необхідності внесення змін до договору від 24.12.2020 № 603 в частині збільшення вартості ціни. Крім того, прокурор зазначив, що додатковими угодами №№ 2, 3, 5-9 до договору від 24.12.2020 № 603 неправомірно підвищено ціну на електричну енергію на 84,48 % від первинної ціни. Щодо відсутності законних підстав представництва, то прокурор вказав, що Держаудитслужба перевірок правомірності укладення додаткових угод, які є предметом спору у вказаній справі, не проводила, відтак не наділена повноваженнями звертатись до суду з відповідним позовом. Водночас закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду, належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Також прокурором у відповіді на відзив, як і в позовній заяві, наведено обґрунтований розрахунок надмірно сплачених позивачем відповідачу коштів на підставі договору від 24.12.2020 № 603 та актів приймання-передачі до договору. Щодо поширення дії додаткових угод на правовідносини, які існували до їх укладення, то прокурор стверджує, що ч. 3 ст. 631 ЦК України не надається право сторонам застосовувати зворотну дію в часі пунктів додаткової угоди або договору, які змінюють врегульовані та вже виконані договірні відносини.
27.05.2026 представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум» подано відзив на позов, у якому просить суд відмовити у позові. Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач звертає увагу суду, що у п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» відсутні будь-які обмеження щодо відсоткового підняття ціни, оскільки таке підняття відбувається із врахуванням розміру регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю. Норми діючого законодавства не місять імперативних вимог здійснювати учасниками процедуру закупівлі із врахуванням майбутніх встановлених державою регульованих тарифів, зазначає відповідач. Більше того, при визначенні очікуваної вартості замовники керуються лише діючими регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю. Вищезазначене, на думку відповідача, свідчить про безпідставність тверджень, викладених позивачем у позовній заяві, щодо порушення сторонами при укладанні додаткової угоди № 2 від 22.01.2021 п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Стосовно визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 18.02.2021, то відповідач вважає, що наявні в матеріалах справи експертні висновки, видані торгово-промисловою палатою, підтверджують коливання ціни товару на ринку. Крім того, інформація про динаміку зміни ціни розміщена на сайті ДП «Оператор ринку». Також відповідач відзначає, що захист інтересів держави у спірних правовідносинах покладено саме на Держаудитслужбу, відтак прокурор у своєму позові неправильно визначив позивача.
25.02.2026 представником відповідача подано клопотання, у якому просить суд передати справу № 924/603/25 за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва, оскільки предметом даного спору є визнання додаткових угод недійсними та повернення надмірно сплачених коштів, що обумовлено порушенням ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а не внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині поставки товару, відповідно, в даному випадку застосовуються загальні правила підсудності, визначені у ст. 27 ГПК України, а саме за місцезнаходженням відповідача (м. Київ).
03.03.2026 прокурором подано до суду заперечення, у яких просить суд у задоволенні клопотання представника відповідача щодо передачі справи за територіальною юрисдикцією до Господарського суду міста Києва відмовити, оскільки, як вбачається із договору, місцем закупівлі за цим договором є населені пункти згідно з переліком, які знаходяться у Хмельницькій області. Тобто умовами договору було погоджено місце поставки товару, відтак у спірних правовідносинах необхідно застосувати приписи ч. 5 ст. 29 ГПК України.
Дослідивши зміст поданого відповідачем клопотання та матеріалів справи, суд дійшов таких висновків.
Статтею 29 Господарського процесуального кодексу України визначено правила альтернативної територіальної підсудності.
Право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина 1 статті 29 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом положень частини 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Аналіз зазначеної норми процесуального закону свідчить про те, що нею встановлено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності: 1) якщо спір виник із договору, в якому визначено місце виконання; 2) якщо спір виник із договору, в якому не визначено місце його виконання, проте з огляду на специфіку врегульованих ним правовідносин виконувати такий договір можливо лише в певному місці.
Отже, у питанні, який позов може пред`являтися за територіальною підсудністю за вибором позивача, законодавець керується тим, що це позов у спорі, що виник із договору, який відповідає певним ознакам (у ньому визначено місце виконання або його можливо виконати лише в конкретному місці).
Обмежень про те, що зазначений спір має бути виключно спором про виконання цього договору, частина 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України не містить.
Натомість саме місце пред`явлення позову у спорі, що виник із договору, законодавець визначає за вибором позивача за місцем виконання відповідного договору.
Таким чином, для застосування встановленого частиною 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України правила альтернативної територіальної підсудності спір між сторонами має бути таким, що виник із договору, однак не обов`язково спором про його виконання.
Згідно з частинами 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділено обидві сторони договору.
До договірних спорів належать, зокрема, спори, що виникають при укладенні, зміні, розірванні, виконанні правочинів, а також тлумаченні їх умов.
Правовідносини між сторонами цієї справи виникли на підставі договору від 24.12.2020 № 603, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергум» (Постачальник) продає електричну енергію Ямпільській селищній раді Шепетівського району Хмельницької області (Споживач), а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Отже, спір у справі № 924/603/25 є спором, що виник із договору.
Відповідно до пункту 3.2. договору місце поставки (передачі) товару зазначено у додатку 2 до договору (смт Ямпіль, вул. Чернавіна, 52 А).
З огляду на наведене між сторонами справи № 924/603/25 виник спір із договору, в якому визначено місце його виконання.
Тобто наявна перша (у договорі визначено місце його виконання) із передбачених частиною 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України підстава для пред`явлення позову за вибором позивача до господарського суду за місцем виконання договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 924/698/23 від 03 квітня 2026 року.
З урахуванням викладеного вище суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи для розгляду до Господарському суду міста Києва.
Крім того, 29.05.2026 відповідачем подано клопотання, у якому просить суд зупинити провадження у справі № 924/603/25 до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", відкритого ухвалою Першої колегії суддів Другого сенату Конституційного Суду України від 06.05.2026.
08.06.2026 представником відповідача подано до суду доповнення до клопотання про зупинення провадження у цій справі, де останнім наведено низку ухвал першої та апеляційної інстанцій господарської юрисдикції, якими зупинено провадження до розгляду Конституційним Судом України справи № 3-78/2026 (178/26) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс». Додатково відповідачем звернуто увагу, що третя колегія суддів Другого сенату 04.06.2026 також відкрила конституційні провадження у справах за конституційними скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті» щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Прокурор у запереченнях від 04.06.2026 просить суд відмовити в задоволенні клопотання про зупинення провадження, оскільки правовідносини у справі № 924/603/25 виникли в момент чинності п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки договір № 603 укладено 24.12.2020, а оскаржувані додаткові угоди №№ 2, 3, 5-9 до договору підписано протягом 2021 року, тобто задовго до подачі ТОВ «Укр Газ Ресурс» скарги щодо конституційності цієї норми. Майбутнє рішення КСУ, незалежно від його змісту, не може змінити правовий режим правочинів, які вже були вчинені та оцінюються судом на відповідність законодавству, чинному на момент їх укладення. Відтак, розгляд конституційної скарги не перешкоджає суду надати правову оцінку діям відповідача у 2021 році.
Дослідивши зміст поданого відповідачем клопотання про зупинення провадження, суд дійшов таких висновків.
Конституційне провадження у справі № 3-78/2026(178/26) не спрямоване на встановлення фактичних обставин цієї господарської справи, не стосується оцінки доказів у ній та не вирішує питання щодо прав і обов`язків сторін у спірних правовідносинах. Саме по собі відкриття Конституційним Судом України провадження щодо перевірки конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не позбавляє господарський суд можливості дослідити докази, встановити обставини справи та надати їм правову оцінку.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.
За змістом частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19 Велика Палата Верховного Суду наголосила: аналіз норм розділу ХІІ Конституції України ("Конституційний Суд України") та Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України" дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.
Тобто рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.
Подібний висновок наведений у п. 74 постанови КАС ВС від 14.03.2024 у справі № 600/778/21-а та постанові КАС ВС від 03.04.2024 у справі № 120/14973/21-а.
Також судом береться до уваги, що ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" визначено, що Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Крім того, згідно з частиною третьою статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Отже, на даний час пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" є чинною нормою права, а саме лише відкриття конституційного провадження щодо перевірки її конституційності не зумовлює об`єктивної неможливості розгляду цієї справи.
Водночас необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчитиме про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/5425/18).
Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача від 29.05.2026 про зупинення провадження у цій справі, оскільки зібрані у справі докази дають змогу встановити та оцінити обставини, які входять до предмета доказування, а відповідачем не доведено наявності об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі № 3-78/2026(178/26).
04.06.2026 прокурором на підставі ст. 207 ГПК України з метою забезпечення повноти та достатності доказів у справі, вирішенню по суті вимог щодо стягнення грошових коштів подано клопотання, у якому просить приєднати до матеріалів справи копії платіжних інструкцій про сплату грошових коштів Ямпільською селищною радою на виконання умов договору від 24.12.2020 № 603 про постачання електричної енергії споживачу.
Відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Суд, зважаючи на наведені прокурором у клопотанні від 04.06.2026 обґрунтування щодо неможливості подання зазначених вище доказів у строк з причин, що не залежали від нього, з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду цієї справи, а також для з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, вважає за необхідне долучити копії платіжних інструкцій про сплату грошових коштів селищною радою відповідачу за поставлену електроенергію. При цьому, судом враховано зміст ст. 207 ГПК України, відповідно до якої головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. У зв`язку з цим не беруться до уваги заперечення відповідача стосовно приєднання до матеріалів справи означених вище доказів.
Присутні представники підтримали доводи викладені в заявах по суті справи. 
Перелік обставин, які є предметом доказування; та доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.
17.11.2020 у електронній системі публічних закупівель «Прозорро» за ідентифікатором UА-2020-11-17-003501-b опубліковано оголошення про проведення Ямпільською селищною радою Шепетівського району відкритих торгів на закупівлю електричної енергії в обсязі 230810 кВт*год із очікуваною вартістю 807835,00 грн (код ДК 021:2015: 09310000-5: Електрична енергія).
У відкритих торгах взяли участь чотири постачальники, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергум» з остаточною пропозицією 661847,62 грн, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ернерінг» з остаточною пропозицією 665885,54 грн, Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницькенергозбут» з остаточною пропозицією 665886,80 грн, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд» з остаточною пропозицією 669924,00 грн.
Відповідно до протоколу засідання тендерного комітету Ямпільської селищної ради від 08.12.2020 № 37 переможцем торгів визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергум», тендерна пропозиція якого була найбільш економічно вигідною та відповідає кваліфікаційним критеріям, визначеним ст. 16 Закону України «Про публічні закупівлі».
24.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум» (Постачальник) та Ямпільською селищною радою Шепетівського району Хмельницької області (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 603, відповідно до п. 2.1. якого за цим договором Постачальник продає електричну енергію згідно ДК 021:2015:09310000-5 – Електрична енергія Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Відповідно до п. 2.3. договору обсяг постачання електричної енергії на період з 01 січня 2021 року до 31 грудня 2021 року викладено у додатку 1 до договору. Обсяги закупівлі електричної енергії можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків Споживача.
Згідно з п. 5.1. договору загальна сума цього договору без ПДВ становить 551539 грн 68 коп., крім того ПДВ 110307 грн 94 коп., всього з ПДВ 661847 грн 62 коп. (ціна договору визначається з урахуванням вимог Податкового кодексу України та згідно із тендерною пропозицією учасника).
За умовами п. 5.2. договору кількість товару та ціна за одиницю товару визначається у додатку 1 до договору.
Як передбачено п. 5.5. договору, ціна цього договору та ціна за одиницю товару може змінюватись у випадках передбачених статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Пунктом 13.1. договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2021 року включно, (якщо інше не встановлено комерційною пропозицією), але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань в частині розрахунків.
П. 13.6. договору погоджено, що істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків передбачених ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» :
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;
3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.
У разі внесення змін сторони в обов`язковому порядку укладають додаткову угоду до договору.
Сторонами також укладено Специфікацію ДК 021:2015:09310000-5 – Електрична енергія (електрична енергія) (додаток 1 до договору), відповідно до якої обсяг постачання електричної енергії становить 230810 грн/кВт*год., а ціна договору – 661847,62 грн.
У заяві-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 2 до договору) сторонами погоджено: дату постачання – 01.01.2021; адресу об`єкта, ЕІС-код точки комерційного обліку – смт Ямпіль, вул. Чернавіна, 52 А; вид об`єкта – селищна рада. Також у додатку 1 до заяви-приєднання сторонами визначено точки приєднання (межі балансової належності) Замовника.
24.12.2020 сторонами підписано Комерційну пропозицію (додаток 3 до договору), у якій погоджено, зокрема ціну (тариф) електричної енергії – 2,8674997617 грн, об`єм – 230810 кВт, термін дії договору – до 31.12.2021.
22.01.2021 сторонами укладено додаткову угоду № 2, відповідно до якої зменшено обсяг поставленої електричної енергії до 206249 кВт/год та відповідно збільшено ціну за одиницю товару з 2,8674997917 грн з ПДВ до 3,20897 грн з ПДВ.
Відповідно до експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 03.02.2021 № О-106/02 коливання середньозваженої ціни електричної енергії за ІІІ декаду січня (21-31 січня) 2021 року відносно ІІІ декади грудня (21-31 грудня) 2020 року в торговій зоні – ОЕС України згідно з інформацією ДП «Оператор ринку» становить 13,78 %.
18.02.2021 сторонами укладено додаткову угоду № 3, відповідно до якої зменшено обсяг поставленої електричної енергії до 189461,1 кВт/год та відповідно збільшено ціну за одиницю товару з 3,20897 грн. з ПДВ до 3,52 грн з ПДВ.
07.04.2021 укладено додаткову угоду за № 4, якою у зв`язку з добавленням нової точки приєднання (межі балансової належності) Замовника внесено зміни до додатку 1 договору.
Відповідно до експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 13.05.2021 № О-859 коливання середньозваженої ціни електричної енергії за березень (в цілому) 2021 року відносно квітня (в цілому) 2021 року в торговій зоні – ОЕС України згідно з інформацією ДП «Оператор ринку» становить 5,53 %.
04.06.2021 сторонами укладено додаткову угоду № 5, відповідно до якої зменшено обсяг поставленої електричної енергії до 183728,49 кВт/год та відповідно збільшено ціну за одиницю товару з 3,52 грн з ПДВ до 3,70 грн з ПДВ.
Відповідно до експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 09.08.2021 № О-741/04 коливання середньозваженої ціни електричної енергії за І декаду серпня (01-10 серпня) 2021 року відносно липня (в цілому) 2021 року в торговій зоні – ОЕС України згідно з інформацією ДП «Оператор ринку» становить 47,30 %.
30.08.2021 сторонами укладено додаткову угоду № 6, відповідно до якої зменшено обсяг поставленої електричної енергії до 177106 кВт/год та відповідно збільшено ціну за одиницю товару з 3,70 грн з ПДВ до 4,06 грн з ПДВ.
Відповідно до експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 12.10.2021 № О-1016 коливання середньозваженої ціни електричної енергії за І декаду жовтня (01.10-10.10) 2021 року відносно І декади вересня (01.09.-10.09) 2021 року в торговій зоні – ОЕС України згідно з інформацією ДП «Оператор ринку» становить 15,83 %.
21.10.2021 сторонами укладено додаткову угоду № 7, відповідно до якої зменшено обсяг поставленої електричної енергії до 172908,67 кВт/год та відповідно збільшено ціну за одиницю товару з 4,06 грн з ПДВ до 4,38 грн з ПДВ.
Відповідно до експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 10.11.2021 № О-1137/01 коливання середньозваженої ціни електричної енергії за ІІІ декаду жовтня 2021 року відносно І декади жовтня 2021 року в торговій зоні – ОЕС України згідно з інформацією ДП «Оператор ринку» становить 13,46 %.
23.11.2021 сторонами укладено додаткову угоду № 8, відповідно до якої зменшено обсяг поставленої електричної енергії до 169668,23 кВт/год та відповідно збільшено ціну за одиницю товару з 4,38 грн з ПДВ до 4,81 грн з ПДВ.
Відповідно до експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 10.11.2021 № О-1137/02 коливання середньозваженої ціни електричної енергії за І декаду листопада 2021 року відносно ІІІ декади жовтня (21-31 жовтня) 2021 року в торговій зоні – ОЕС України згідно з інформацією ДП «Оператор ринку» становить 15,82 %.
29.11.2021 сторонами укладено додаткову угоду № 9, відповідно до якої зменшено обсяг поставленої електричної енергії до 166673,24 кВт/год та відповідно збільшено ціну за одиницю товару з 4,81 грн з ПДВ до 5,29 грн з ПДВ.
Згідно зі звітом про виконання договору про закупівлю UА-2020-11-17-003501-b від 13.01.2022 ціна в договорі про закупівлю становить 661847,62 грн, кількість товару – 230810 кВт*год, строк поставки товарів – до 31.12.2021, сума оплати за договором – 661847,62 грн.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум» на підставі договору від 24.12.2020 № 603 поставлено Ямпільській селищній раді електроенергію на загальну суму 661347,62 грн відповідно до таких актів прийому-передачі електроенергії: від 26.01.2021 № 12 на суму 48997,76 грн; від 23.02.2021 № 353 на суму 81759,04 грн, від 26.03.2021 № 741 на суму 68696,32 грн; від 29.04.2021 № 1099 на суму 53729,28 грн; від 31.05.2021 № 1492 на суму 52627,52 грн; від 30.06.2021 № 1902 на суму 37588,30 грн; від 28.07.2021 № 2342 на суму 11581,00 грн; від 01.09.2021 № 2816 на суму 17123,22 грн; від 30.09.2021 № 3321 на суму 55865,60 грн; від 31.10.2021 № 3811 на суму 72555,40 грн; від 30.11.2021 № 4370 на суму 93414,72 грн; від 23.12.2021 № 5014 на суму 67409,46 грн.
Відповідно до інформаційно-цінової довідки Хмельницької торгово-промислової палати від 22.04.2025 № 22-05/385 середньозважені ціни купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» (РДН) та на «внутрішньодобовому ринку» (ВДР) для об`єднаної енергосистеми України (ОЕС) становили (грн.Мвт.год): 24.12.2020 – 1390,80 грн (ВДР), 1407,18 грн (РДН); 22.01.2021 – 1750,35 грн (ВДР), 1687,66 грн (РДН); 18.02.2021 – 1902,84 грн (ВДР), 1731,67 грн (РДН); 04.06.2021 – 1314,41 грн (ВДР), 1385,81 грн (РДН); 30.08.2021 – 2632,10 грн (ВДР), 2079,06 грн (РДН); 21.10.2021 – 3219,51 грн (ВДР), 2648,94 грн (РДН), 23.11.2021 – 3735,64 грн (ВДР), 3395,47 грн (РДН); 29.11.2021 – 2830,62 грн (ВДР), 3278,53 грн (РДН).
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергум» зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 5, літера А, офіс 320, ідентифікаційний код 39568531.
З огляду на викладене вище прокурор в інтересах позивача звернувся з даним позовом до суду.
Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 ст. 53 ГПК України).
Отже, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Також звертала увагу, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункти 26, 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 80, 81), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункти 8.16, 8.17) і № 922/1830/19 (підпункти 7.1, 7.2)).
У пункті 55 постанови від 14.12.2022 у справі № 2-3887/2009 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", якою визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
У цій справі прокурор просить суд задовольнити позов, поданий в інтересах держави в особі Ямпільської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум», а саме: визнати недійсними додаткові угоди до договору про постачання електричної енергії споживачу від 24.12.2020 № 603, укладені між Ямпільською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум» від 22.01.2021 № 2, від 18.02.2021 № 3, від 04.06.2021 № 5, від 30.08.2021 № 6, від 21.10.2021 № 7, від 23.11.2021 № 8, від 29.11.2021 № 9; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум» на користь Ямпільської селищної ради 174851,02 грн, перераховані за товар, який не отримано відповідно до умов договору від 24.12.2020 № 603.
Прокурор зазначає, що порушенням інтересів держави є те, що сторонами під час проведення закупівлі електроенергії порушено вимоги чинного законодавства, принципи ефективного та прозорого здійснення закупівлі, що спричинило безпідставне витрачання бюджетних коштів Ямпільської об`єднаної територіальної громади, нераціональне та неефективне їх використання.
Вказане порушує економічні інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів внаслідок завдання шкоди у вигляді незаконних витрат бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому суд зазначає, що захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.
Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави та територіальної громади.
Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності (ст. 68 Конституції України).
Відповідно до ст. 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.
Відповідно до ст. 2 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
За змістом ст. 4 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема, законності, поєднання місцевих і державних інтересів, державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування.
За приписами ч. 1 ст. 10 вищевказаного Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно ч. 3 ст. 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Згідно з ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (чч. 1, 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Частинами 1, 4 ст. 61 вказаного Закону передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.
За висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Згідно зі статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Статтею 5 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України бюджетна система України ґрунтується на таких принципах: ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.
Згідно з ст. 26 Бюджетного кодексу України контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень та запобігання порушенням бюджетного законодавства та забезпечення інтересів держави і територіальних громад у процесі управління об`єктами державної та комунальної власності.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх установах і на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління таких розпорядників бюджетних коштів.
Згідно з ч. 5 ст. 64 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” видатки місцевого бюджету здійснюються із загального та спеціального фондів місцевого бюджету, відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.
Так, стороною договору від 24.12.2020 № 603 є Ямпільська селищна рада, яка є одержувачем бюджетних коштів, закупівля продукції здійснювалась за бюджетні кошти, тому порядок її проведення встановлюється та регулюється вимогами законодавства в сфері публічних закупівель.
Таким чином, з урахуванням вимог ст. 3, 23 Бюджетного кодексу України безпідставно отримані Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум» кошти в результаті укладення додаткових угод мають бути повернуті в бюджет Ямпільської селищної ради.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020.
Також Велика Палата Верховного Суду при розгляді вказаної справи звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Суд, враховуючи зміст звернення Шепетівської окружної прокуратури (лист від 28.04.2025 № 54-731-25) до позивача, встановив, що оскільки позивач самостійно не звернувся до суду (позивач повідомив прокурора, що ним не вживатимуться заходи щодо визнання недійсними додаткових угод), то виконувач обов`язків керівника Шепетівської окружної прокуратури 29.05.2025 звернувся до Ямпільської селищної ради з повідомленням про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді.
Отже, матеріали справи свідчать, що позивачем протягом розумного строку не були вжиті заходи для усунення порушення інтересів держави, зокрема, останній самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави. Також позивач не оскаржив наявність підстав для представництва, як це визначено у ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".
Вказані обставини є достатнім аргументом для підтвердження бездіяльності Ямпільської селищної ради та достатньою підставою для звернення прокурора до суду із позовом в інтересах держави в особі вказаної особи.
Зважаючи на викладене та з огляду на те, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, то суд дійшов висновку, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та обґрунтовано звернувся до суду в інтересах держави в особі Ямпільської селищної ради.
Крім того, судом взято до уваги, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 зазначено про те, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган, як така сторона, може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу, як сторони правочину, має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абз. 3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Аналогічний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 917/341/19, від 02.02.2021 у справі № 922/1795/19, від 07.04.2021 у справі № 917/273/20, від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.
Щодо заперечень відповідача про неправильне визначення прокурором у позові позивача, то судом зазначається, що у цій справі прокурором вірно визначено уповноваженим органом у спірних правовідносинах Ямпільську селищну раду, оскільки остання є органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження коштами місцевого бюджету та контролю за їх використанням. При цьому, закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів (в т.ч. Держаудитслужби), які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду, належним буде звернення в особі хоча б одного з них.
Щодо суті спору.
Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі".
Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
У ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").
Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.
Відповідно до п. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 ЦК України).
Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3)волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Загальні підстави недійсності правочину встановлені ст. 215 ЦК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (чч. 2, 3 ст. 215 ЦК України).
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того, щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Судом встановлено, що Ямпільською селищною радою (Споживач) за результатами проведеної процедури закупівлі електричної енергії відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі" укладено з переможцем торгів, Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум» (Постачальник), договір про постачання електричної енергії споживачу від 24.12.2020 № 603, згідно з яким сторонами погоджено всі істотні умови договору щодо предмета, ціни та строку виконання зобов`язань за договором.
Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі” (Закон № 922-VIII), ч. 1 якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (ч. 1 ст. 652 ЦК України).
Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі (ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").
За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі"). Утім, ця норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.
Так, згідно з п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Таким чином, положення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII застосовується як імперативна норма, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 922/433/22, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23, від 06.02.2025 у справі № 910/5182/24, від 18.02.2025 у справі № 925/889/23).
Отже, згідно з положеннями п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов:
- збільшення ціни за одиницю товару до 10 %;
- збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку;
- така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
- така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю;
- обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Тлумачення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII унормовано на рівні не більше 10 %.
До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.
Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.
Отже, норми п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.
Інший підхід до розуміння положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону № 922-VIII.
Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
Застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Судом встановлено, що сторони договору від 24.12.2020 № 603 погодили загальний обсяг постачання електроенергії в кількості 230810 кВт*год на загальну суму 661847,62 грн. Ціна за 1 кВт*год становить 2,8674997617 грн.
У подальшому сторони договору впродовж всього періоду виконання договірних зобов`язань змінювали ціну на електроенергію шляхом підписання додаткових угод, що призвело до значного підвищення ціни, визначеної основним договором, з одночасним зменшенням обсягів її постачання.
Суд зауважує, що перемога у тендері (закупівля за кошти місцевого бюджету) та укладення договору за однією ціною та її подальше підвищення більш як на 10 % (в даному випадку на 84,48 % (з 2,8674997617 грн/кВт*год до 5,29 грн/кВт*год)) шляхом так званого "каскадного" підписання додаткових угод є нечесною та недобросовісною діловою практикою з боку постачальника, та свідчить про свідоме заниження цінової пропозиції Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум» у тендері з метою перемоги.
Крім того, судом враховується, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19, від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21).
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 916/747/24).
Крім того, спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Однак, під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; Державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.
Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.
Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку ст. 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 926/3244/22).
Зі змісту п. 2 оспорюваних додаткових угод убачається, що коливання цін становило, зокрема, при укладенні додаткової угоди № 2 від 22.01.2021 - +11,9 %, додаткової угоди № 3 від 18.02.2021 - +9,69 %, додаткової угоди № 5 від 04.06.2021 - +5,11 %, додаткової угоди № 6 від 30.08.2021 - +9,72 %, додаткової угоди № 7 від 21.10.2021 - +11,5 %, додаткової угоди № 8 від 23.11.2021 - +9,81 %, додаткової угоди № 9 від 29.11.2021 - +9,97 %.
На підтвердження укладення сторонами додаткової угоди № 2 від 22.01.2021 зазначено підстави, визначені пункт 7 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме набуття чинності постанов НКРЕКП від 09.12.2020 за № 2353 та № 2381.
При цьому, єдина підстава, на яку посилається Постачальник, як на обґрунтування укладення додаткової угоди про підняття тарифу, була відома йому, як учаснику, за 15 днів до підписання договору (постанови НКРЕКП за № 2353 та № 2381 прийняті 09.12.2020, а договір підписано 24.12.2020), що беззаперечно повинно було бути враховано при формуванні цін на електроенергію з 01.01.2021 під час надання своєї пропозиції на відкритих торгах.
Окрім того, відповідно тендерної форми «Пропозиція» учасника ТОВ «Енергум» від 16.12.2020 № 1, поданої після оприлюднення постанов НКРЕКП від 09.12.2020 за № 2353 та № 2381, Постачальник засвідчив свою згоду з усіма положеннями тендерної документації та безумовно погодився на виконання всіх вимог передбачених документацією. При цьому, Постачальник погодився виконати вимоги Замовника та договору за цінами, наведеними в пропозиції, а саме продавати Споживачу електричну енергію - код ДК 021:2015:09310000-5 в кількості 230810 кВт/год на загальну суму 661847,62 грн по ціні 2,8674997917 грн за 1 кВт/год.
Ураховуючи викладене, відповідачем належним чином документально не підтверджено та не обґрунтовано наявність підстав для підвищення ціни за одиницю товару з моменту укладення основного договору до моменту виникнення необхідності внесення змін (укладення додаткової угоди № 2), оскільки підняття ціни було загальновідомим фактом ще на початку грудня 2020 року.
На підтвердження коливання ціни товару та наявності підстав для укладення додаткової угоди № 3 від 18.02.2021 відповідач, як замовник експертизи, посилається на експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 03.02.2021 № О-106/02.
Однак, вказаний доказ містить інформацію про середньозважені ціни на електричну енергію на РДН за ІІІ декаду грудня (21-31 грудня) 2021 року, за ІІІ декаду січня (21-31 січня) 2021 року та відповідно не відображає рівень коливання ціни товару на ринку з моменту останньої її зміни (22.01.2021) до моменту укладення оспорюваної додаткової угоди (18.02.2021).
Натомість, прокурором долучено до матеріалів справи інформаційно-цінову довідку Хмельницької торгово-промислової палати від 22.04.2025, відповідно до якої коливання ціни на електроенергію на ринку на добу наперед (РДН) між датами 22.01.2021 та 18.02.2021 становило лише +2,61 %, у той час як сторони спору неправомірно збільшили ціну електроенергії на 9,69 %.
Крім того, підняття ціни за додатковою угодою № 3 перевищило первісну ціну, визначену в договорі, на 22,75 %.
На підтвердження коливання ціни товару та наявності підстав для укладення додаткової угоди № 5 від 04.06.2021 відповідач, як замовник експертизи, посилається на експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 13.05.2021 № О-859.
Проте, вказаний експертний висновок містить інформацію про середньозважені ціни на електричну енергію на РДН за березень-квітень 2021 року в цілому та відповідно не відображає рівень коливання ціни товару на ринку з моменту останньої її зміни (18.02.2021) до моменту укладення оспорюваної додаткової угоди (04.06.2021).
Натомість, згідно з інформаційно-ціновою довідкою Хмельницької торгово-промислової палати від 22.04.2025 коливання ціни на електроенергію на ринку на добу наперед (РДН) між датами 18.02.2021 (додаткова угода № 3) та 04.06.2021 (додаткова угода № 5) становило -19,97 %, тобто ціна зменшилася, у той час як сторони спору неправомірно збільшили ціну пального на 5,11 %.
Крім того, підняття ціни за додатковою угодою № 5 перевищило первісну ціну, визначену в договорі, на 29,03 %.
На підтвердження коливання ціни товару та наявності підстав для укладення додаткової угоди № 6 від 30.08.2021 відповідач, як замовник експертизи, посилається на експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 09.08.2021 № О-741/04.
Проте, вказаний експертний висновок містить інформацію про середньозважені ціни на електричну енергію на РДН за липень 2021 року в цілому, за І декаду серпня 2021 року та відповідно не відображає рівень коливання ціни товару на ринку з моменту останньої її зміни (04.06.2021) до моменту укладення оспорюваної додаткової угоди (30.08.2021).
Крім того, підняття ціни за додатковою угодою № 6 перевищило первісну ціну, визначену в договорі, на 41,58 %.
На підтвердження коливання ціни товару та наявності підстав для укладення додаткової угоди № 7 від 21.10.2021 відповідач, як замовник експертизи, посилається на експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 12.10.2021 № О-1016.
Проте, вказаний експертний висновок містить інформацію про середньозважені ціни на електричну енергію на РДН за І декаду вересня 2021 року, за І декаду жовтня 2021 року та відповідно не відображає рівень коливання ціни товару на ринку з моменту останньої її зміни (30.08.2021) до моменту укладення оспорюваної додаткової угоди (21.10.2021).
Крім того, підняття ціни за додатковою угодою № 7 перевищило первісну ціну, визначену в договорі, на 52,74 %.
На підтвердження коливання ціни товару та наявності підстав для укладення додаткової угоди № 8 від 23.11.2021 відповідач, як замовник експертизи, посилається на експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 10.11.2021 № О-1137/01.
Проте, вказаний експертний висновок містить інформацію про середньозважені ціни на електричну енергію на РДН за І, ІІІ декади жовтня 2021 року та відповідно не відображає рівень коливання ціни товару на ринку з моменту останньої її зміни (21.10.2021) до моменту укладення оспорюваної додаткової угоди (23.11.2021).
Крім того, підняття ціни за додатковою угодою № 8 перевищило первісну ціну, визначену в договорі, на 67,74 %.
На підтвердження коливання ціни товару та наявності підстав для укладення додаткової угоди № 9 від 29.11.2021 відповідач, як замовник експертизи, посилається на експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 10.11.2021 № О-1137/02.
Проте, вказаний експертний висновок містить інформацію про середньозважені ціни на електричну енергію на РДН за ІІІ декаду жовтня 2021 року, за І декаду листопада 2021 року та відповідно не відображає рівень коливання ціни товару на ринку з моменту останньої її зміни (23.11.2021) до моменту укладення оспорюваної додаткової угоди (29.11.2021).
Натомість, згідно з інформаційно-ціновою довідкою Хмельницької торгово-промислової палати від 22.04.2025 коливання ціни на електроенергію на ринку на добу наперед (РДН) між датами 23.11.2021 (додаткова угода № 8) та 29.11.2021 (додаткова угода № 9) становило -3,44 %, тобто ціна зменшилася, у той час як сторони спору неправомірно збільшили ціну електроенергії на 9,97 %.
Крім того, підняття ціни за додатковою угодою № 9 перевищило первісну ціну, визначену в договорі, на 84,48 %.
За наведених обставин, керуючись ст. 86 ГПК України щодо оцінки доказів, суд вважає, що довідки Черкаської торгово-промислової палати не є документальним підтвердженням коливання цін на ринку у період між укладенням договору та внесенням змін до нього шляхом підписання спірних додаткових, а відтак не є належними доказами в обґрунтування необхідності внесення змін в істотні умови договору про закупівлю.
Таким чином, підвищення сторонами спору цін на електроенергію за додатковими угодами № 2, 3, 5-9 відбулося із порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону "Про публічні закупівлі", пп. 5.5., 13.6. договору та, окрім вказаного, суперечать сталим позиціям Верховного Суду в частині обов`язковості документального підтвердження коливання ціни товару на ринку та неприпустимості підняття ціни більше, ніж на 10 % від першочергово визначеної у договорі.
Будь-яких інших належних та допустимих доказів у розумінні ст. 76, 77 ГПК України в підтвердження обґрунтування факту коливання ціни на електричну енергію на ринку у бік збільшення відповідачі суду не надали.
Ураховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору, а також відсутність доказів належного обґрунтування та документального підтвердження коливання ціни, суд дійшов висновку, що оспорювані додаткові угоди № 2, № 3, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9 до договору від 24.12.2020 № 603 суперечать нормам ЦК України та Закону України "Про публічні закупівлі", а тому підлягають визнанню недійсними відповідно до ст. 203, 215 ЦК України.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача коштів за неотриманий товар у сумі 174851,02 грн суд враховує таке.
Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Суд встановив, що відповідно до наявних в матеріалах справи актів приймання-передачі електричної енергії Ямпільська селищна рада Шепетівського району Хмельницької області отримала від Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум» 169658,809 кВт/год електричної енергії, за яку органом місцевого самоврядування перераховано 661347,62 грн. На підтвердження сплати Ямпільською селищною радою за договором від 24.12.2020 № 603 відповідачу 661347,62 грн прокурором долучено до матеріалів справи копії платіжних інструкцій. 
Зважаючи на недійсність оспорюваних правочинів та приписи ч. 1 ст. 216 ЦК України, судом відзначається, що зобов`язання сторін за період вчинення оспорюваних правочинів регулюються умовами договору від 24.12.2020 № 603 (без урахування при цьому змісту оспорюваних угод, що підлягають визнанню недійсними). Відтак, внаслідок визнання судом недійсними оспорюваних правочинів, грошові кошти в сумі 174851,02 грн (1. 169658,809 кВт/год * 2,8674997917 грн = 486496,60 грн; 2. 661347,62 грн - 486496,60 грн = 174851,02 грн), одержані Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум», є такими, підстава набуття яких відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути Ямпільській селищній раді, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палатою Верховного Суду, викладеною у постановах від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, який підлягає врахуванню судами в силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України.
Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає таке.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) чинники.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Водночас, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” визначено, що з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.
Постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 22.04.2020 № 291, від 20.05.2020 № 392, від 17.06.2020 № 500, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 16.06.2021 № 611, від 11.08.2021 № 855, від 22.09.2021 № 981, від 15.12.2021 № 1336, від 23.02.2022 № 229, від 27.05.2022 № 630, від 19.08.2022 № 928, від 23.12.2022 № 1423, від 25.04.2023 № 383 карантин продовжувався на усій території України.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 з 24 год. 00 хв. 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, скасовано.
Поряд із цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Відповідно до Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, статтю 356) виключено.
Отже, ураховуючи наведені положення закону, продовження та зупинення строку позовної давності через введення на території України карантину та воєнного стану, у цій справі судом не встановлено, що на момент звернення прокурора до суду з позовом (13.06.2025) про визнання недійсними додаткових угод, які укладалися в 2021 році, ним пропущено строк позовної давності, а відтак і підстав для відмови в позові, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин.
Щодо відсутності в позові належного розрахунку ціни позову, про що вказує відповідач у відзиві, судом зазначається, що, постановляючи ухвалу від 23.06.2025, якою було відкрито провадження у цій справі, суд, дослідивши позовні матеріали, не встановив наявність підстав для залишення позову без руху.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Зважаючи на викладене, суд зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а інші доводи, викладені відповідачами у заявах по суті справи, не спростовують вказаного висновку.
Судом відзначається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Згідно із ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як передбачено ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора є обґрунтовані в повному обсязі, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.
Керуючись статтями 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов виконувача обов`язків керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах – Ямпільської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум», м. Київ про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 174851,02 грн, задовольнити.
Визнати недійсною додаткову угоду від 22.01.2021 № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 24.12.2020 № 603, укладену між Ямпільською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум».
Визнати недійсною додаткову угоду від 18.02.2021 № 3 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 24.12.2020 № 603, укладену між Ямпільською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум».
Визнати недійсною додаткову угоду від 04.06.2021 № 5 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 24.12.2020 № 603, укладену між Ямпільською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум».
Визнати недійсною додаткову угоду від 30.08.2021 № 6 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 24.12.2020 № 603, укладену між Ямпільською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум».
Визнати недійсною додаткову угоду від 21.10.2021 № 7 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 24.12.2020 № 603, укладену між Ямпільською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум».
Визнати недійсною додаткову угоду від 23.11.2021 № 8 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 24.12.2020 № 603, укладену між Ямпільською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум».
Визнати недійсною додаткову угоду від 29.11.2021 № 9 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 24.12.2020 № 603, укладену між Ямпільською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергум».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум» (м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 5, літера А, офіс 320, ідентифікаційний код 39568531) на користь Ямпільської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області (Хмельницька область, Шепетівський район, селище Ямпіль, вул. Чернавіна, 52 А, ідентифікаційний код 04403309) кошти за неотриманий товар у сумі 174851,02 грн (сто сімдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят одну гривню 02 копійки).
Видати наказ.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергум» (м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 5, літера А, офіс 320, ідентифікаційний код 39568531) на користь Хмельницької обласної прокуратури (м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3, ідентифікаційний код 02911102) 24224,00 грн (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири гривні 00 копійок) відшкодування судового збору.
Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.06.2026.

Суддя С.В. Заверуха 

Віддрук.: 1 прим. 
1 - до справи.
Направити рішення прокуратурі, позивачу та відповідачу до електронного кабінету Електронного суду.