Справа №731/22/26
2-др/746/4/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
Іменем України

16 червня 2026 року

Срібнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Нагорної Н.Г.,
при секретарі судового засідання Марченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Срібнянського районного суду Чернігівської області заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Коваленка Вадима Вікторовича, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – приватний нотаріус Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Пушкарьова-Гезердава Наталія Олексіївна, про стягнення заборгованості за договором позики, визнання недійсними договорів дарування об`єктів нерухомого майна, застосування наслідків визнання недійсними договорів дарування та скасування рішень про державну реєстрацію ,
встановив:

29 травня 2026 року через систему «Електронний суд» від адвоката Коваленка В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та здійснення розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000,00 грн.

Обґрунтовуючи заяву про ухвалення додаткового рішення, представник позивача вказав, що звертаючись до суду, на виконання вимог статті 175 ЦПК України, позивач у позовній заяві вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становить 20 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Також зазначив, що позивач, як це передбачено частиною восьмою статті 141 ЦПК України, також повідомляв суд, що після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі він подасть до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, а також документи, які підтверджують понесення таких витрат та їх розмір. 

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 

Згідно пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати. Частинами другою, п`ятою статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною другою статті 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 

Рішення у справі ухвалено 26 травня 2026 року.

Копію рішення представником позивача отримано 27 травня 2026 року. 

28 травня 2026 року складено акт виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правничої (правової) допомоги від 08 січня 2026 року, підписаний адвокатом Коваленком В.В. та ОСОБА_1 (копія акта додається).

Представником позивача до заяви про ухвалення додаткового рішення додано довідку-розрахунок, в якій зазначено, що представник позивача підтверджує факт повного та належного виконання фінансових зобов`язань у цій справі відповідно до договору про надання правничої допомоги від 08 січня 2026 року в сумі 24 000,00 грн, зазначена сума коштів (гонорар) охоплює повну вартість погоджених сторонами послуг адвоката, наданих відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) від 28 травня 2026 року, фінансові чи матеріальні претензії з боку адвоката до клієнта відсутні.

Ураховуючи вказані обставини, представник позивача просить задовольнити його заяву, ухвалити додаткове рішення у справі про розподіл понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000,00 грн. 

09 червня 2026 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшло заперечення щодо заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення, в якому вона вимоги заяви не визнає, проти її задоволення заперечує. 

На обґрунтування своєї позиції, зокрема, зазначає, що в поданій заяві представником позивача до суми витрат на правничу допомогу у цій справі включено послугу, яка відноситься до витрат, що стосуються іншого відповідача – ОСОБА_4 , вимоги стосовно якого виділені в окреме провадження, зокрема це: 1) ознайомлення із клопотанням ОСОБА_4 щодо зупинення провадження у справі № 731/22/26 у зв`язку з його перебуванням у лавах ЗСУ; 2) підготовка заперечень щодо вказаного клопотання ОСОБА_4 ; 3) підготовка клопотання щодо роз`єднання позовів. 

Також ОСОБА_3 зазначає, що для підтвердження зазначених в заяві обставин потрібно надати суду документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, а представником позивача не надано суду доказів, які б підтверджували фактичне перерахування (оплату) позивачем коштів адвокату, тобто не надано платіжні доручення на підтвердження оплати його послуг та квитанції про їх оплату. Тому просить суд у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Крім того, одним із доводів заперечення ОСОБА_3 на заяву про ухвалення додаткового рішення є те, що подана представником позивача заява про ухвалення додаткового рішення не відповідає вимогам статті 183 ЦПК України, оскільки не підписана заявником, а відтак – підлягає поверненню заявнику.

16 червня 2026 року ОСОБА_2 особисто, через канцелярію суду, подав до суду заперечення за заяву представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 , про ухвалення додаткового рішення, датоване 14 червня 2026 року. Доводи поданого ОСОБА_2 заперечення ідентичні доводам заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, поданого ОСОБА_3 .

В судове засідання відповідачі у справі не з`явились. Від ОСОБА_3 будь-яких заяв чи клопотань щодо порядку розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення до суду не надходило. ОСОБА_2 особисто подав до суду клопотання про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без його участі.

Від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Коваленко В.В., до суду 16 червня 2026 року надійшла заява про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без його участі. У заяві ОСОБА_5 підтримав подану ним заяву про розподіл понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 24 000,00 грн в повному обсязі та просив її задовольнити. 

Вивчивши доводи заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення та поданих відповідачами у справі заперечень на заяву, дослідивши додані сторонами докази, суд дійшов таких висновків.

Рішенням Срібнянського районного суду від 26 травня 2026 року у цивільній справі № 731/22/26 задоволено позов ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 25 листопада 2007 року у розмірі 14 460,00 доларів США, з яких: 1 500,00 доларів США – тіло позики та 12 960,00 доларів США – нараховані відсотки; визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений 19 грудня 2025 року між ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), як дарувальником, та ОСОБА_3 , як обдарованою, посвідчений 19 грудня 2025 року приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Пушкарьовою-Гезердава Н.О., зареєстрований в реєстрі за № 2560, предметом якого є: земельна ділянка, площею 0,17 га, кадастровий номер 7421182800:01:000:0432, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, реєстраційний № 28886477, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Скасовано рішення приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Пушкарьової-Гезердави Н.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 грудня 2025 року про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,17 га, кадастровий номер 7421182800:01:000:0432, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , припинено право власності ОСОБА_3 ; скасовано рішення приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Пушкарьової-Гезердави Н.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 грудня 2025 року про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно: житловий будинок, реєстраційний № 28886477, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , припинено право власності ОСОБА_3 .

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною першою, частиною другою статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 2 частини другою статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з вимогами частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами частини другої статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зробила висновок про законність включення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат і наголосила на необхідності визначення сторонами розумних меж такого гонорару. ВП ВС виходила із того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом і клієнтом, у межах правовідносин, між якими й може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд зазначив, що в контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх сумірність із ціною позову та складністю справи.

Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Судом установлено, що 29 травня 2026 року представником позивача подано заяву про розподіл понесених позивачем витрат на правничу допомогу, оскільки питання про стягнення витрат на правничу допомогу не було вирішено рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 26 травня 2026 року.

До заяви про ухвалення додаткового рішення, у якій ставиться питання про розподіл понесених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 24 000,00 грн, додано документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги від 08 січня 2026 року, заявку щодо погодження вартості гонорару від 08 січня 2026 року, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 28 травня 2026 року, довідку-розрахунок про оплату послуг адвоката. Надані докази підтверджують те, що позивачем понесено витрати на правову допомогу саме у вказаному у заяві розмірі.

Щодо доводів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що в поданій представником позивача заяві до суми витрат на правничу допомогу у цій справі неправомірно включено послуги, які відносяться до витрат, що стосуються іншого відповідача – ОСОБА_4 , вимоги стосовно якого виділені в окреме провадження, зокрема: 1) ознайомлення із клопотанням ОСОБА_4 щодо зупинення провадження у справі № 731/22/26 у зв`язку з його перебуванням у лавах ЗСУ; 2) підготовка заперечень щодо вказаного клопотання ОСОБА_4 ; 3) підготовка клопотання щодо роз`єднання позовів, суд приходить до висновку, що вказані послуги правомірно включено до поданої у справі № 731/22/26 заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки вказані процесуальні дії вчинялись представником позивача саме в рамках розгляду справи № 731/22/26.

Що стосується доводів відповідачів на заяву про ухвалення додаткового рішення про те, що подана представником позивача заява про ухвалення додаткового рішення не відповідає вимогам статті 183 ЦПК України, оскільки не підписана заявником, а відтак – підлягає поверненню заявнику, суд наголошує на тому, що до суду така заява представником позивача – адвокатом Коваленком В.В., подана через систему «Електронний суд», тобто належним способом, визначеним законом.

Доводів щодо необґрунтованості заявленої суми витрат на правничу допомогу, чи не співмірності такої суми зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, відповідачами у цій справі не заявлено.

За таких обставин, ураховуючи наведене, а також те, що при ухваленні судового рішення, яким позовні вимоги позивача задоволені повністю, не було вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, це питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення додаткового судового рішення про розподіл понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а саме шляхом стягнення з відповідачів у справі на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 24 000,00 грн.

Керуючись статтями 258 – 260, 263 – 265, 270 ЦПК України, суд –

ухвалив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Коваленка Вадима Вікторовича, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – приватний нотаріус Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Пушкарьова-Гезердава Наталія Олексіївна, про стягнення заборгованості за договором позики, визнання недійсними договорів дарування об`єктів нерухомого майна, застосування наслідків визнання недійсними договорів дарування та скасування рішень про державну реєстрацію – задовольнити.

Здійснити розподіл понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 24 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на корись ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 24 000,00 грн.

Рішення (додаткове) може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 ЦПК України.

Суддя Н.Г. Нагорна