ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" травня 2026 р. Справа № 910/13912/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Руденко М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Барсук М.А. 

у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі № 910/13912/25 (суддя - Чебикіна С.О.)
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Прогресивні нафтогазові технології"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
про стягнення 53 048,90 грн,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Прогресивні нафтогазові технології" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Оператор газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) України" про стягнення 53 048,90 грн, з яких: 8 687,44 грн 3 % річних та 44 361,46 грн інфляційних втрат.
Рішенням господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/13912/25 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Оператор ГТС України" на користь ТОВ "Прогресивні нафтогазові технології" 44 361,46 грн інфляційних втрат, 28,96 грн 0,01 % річних та 2 027,02 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі № 910/13912/25 заяву ТОВ "Прогресивні нафтогазові технології" про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Оператор ГТС України" на користь ТОВ "Прогресивні нафтогазові технології" 6 694,26 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням опису наданих послуг, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, - обґрунтованою та співмірною зі складністю справи та фактично наданими послугами є витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн, а з урахуванням часткового задоволення розміру позовних вимог витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача в розмірі 6 694,26 грн.
Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням ТОВ "Оператор ГТС України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило додаткове рішення господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі № 910/13912/25 скасувати в частині задоволених вимог, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вимоги ТОВ "Прогресивні нафтогазові технології" про покладення на ТОВ "Оператор ГТС України" витрат на професійну правничу допомогу - залишити без задоволення.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що докази на доведення витрат на професійну правничу допомогу позивачем не були подані до ухвалення рішення у справі та заявником не вказано про наявність об`єктивних обставин, які перешкоджали їх поданню. Також позовні вимоги у цій справі випливають із правовідносин, які були предметом судового вивчення у справі № 910/13040/24, у якому інтереси позивача представляв той самий представник, тобто правовідносини сторін були відомі представнику позивача та не потребували новому дослідженню. Крім того дана справа розглянута судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що зумовлює ненадання адвокатом послуг з представництва інтересів у судовому засіданні. З цих підстав, на думку скаржника, на відповідача підлягали б покладенню судові витрати у розмірі значно меншому, аніж просив позивач. Відповідач звертав увагу на те, що вказаний позивачем у позовній заяві перелік правових послуг, суперечить наведеному переліку у додатковій угоді № 16/10-2 від 16.10.2024. Окрім зазначеного скаржник стверджував про відсутність рахунку на оплату та платіжного документу на доведення факту понесення витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю., прийнято до провадження апеляційну скаргу та постановлено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. 
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 13.02.2026 позивачем подано до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій він просив стягнути з відповідача 12 551,75 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (15 000,00 грн * 83,6783 %) (а.с. 123-129 том 1).
23.02.2026 відповідачем до суду першої інстанції подано заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив у задоволенні вказаної заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі відмовити (а.с. 131-136 том 1).
Зі змісту ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України вбачається, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Частинами 1, 3 ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).
У п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
Як зазначає Верховний Суд у численних постановах, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Водночас, ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до матеріалів справи було подано:
- договір № 88365-1 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 17.11.2023 (а.с. 125-127 том 1), укладений між адвокатським об`єднанням "Синегор" та ТОВ "Прогресивні нафтогазові технології";
- додаткову угоду № 16/10-2 від 16.10.2025 до договору (а.с. 127 том 1), якою сторони передбачили види правничої допомоги, зокрема, в суді першої інстанції - вироблення та узгодження правової позиції по справі, підбір актуальної судової практики, кваліфікація спірних правовідносин; вивчення документів по суті спору; написання позовної заяви та відповіді на відзив, вартістю 15 000,00 грн;
- акт приймання-передачі № 10/02 від 10.02.2026 на суму 15 000,00 грн (а.с. 128 том 1);
- ордер на надання правової (правничої) допомоги ВС № 1411882 від 30.10.2025 (а.с. 87 том 1);
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЛВ № 002510 від 10.11.2022 (а.с. 88 том 1).
Апелянт зазначав, що стягнутий судом першої інстанції з відповідача розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, а документи на його доведення не було подано позивачем до суду першої інстанції до винесення рішення по суті.
Колегія суддів не погоджується із зазначеними доводами апелянта зважаючи на те, що позивачем при зверненні з позовною заявою було зазначено, що попередній розрахунок суми судових витрат, які він понесе у зв`язку з розглядом справи становить 15 000,00 грн та, у відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України, докази позивачем були подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц).
Колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Такий висновок щодо застосування ст.ст. 126, 129 ГПК викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 по справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. 
З огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги обсяг наданих послуг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду представником документів, їх значення для вирішення спору, та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, судом першої інстанції правомірно зменшено розмір заявленої до стягнення позивачем суми витрат за надану правничу допомогу та пропорційно до задоволених позовних вимог, до суми 6 694,26 грн. 
Посилаючись на відсутність доказів фактичної оплати отриманих позивачем послуг з правничої допомоги відповідачем не враховано, що судові витрати у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (аналогічної правової позиції дотримується об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено обґрунтованість апеляційної скарги, тож апеляційний суд погоджується з додатковим рішенням господарського суду міста Києва і підстав для його скасування або зміни не вбачає.
Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 282 ГПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі № 910/13912/25 залишити без задоволення. 
Додаткове рішення господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі № 910/13912/25 залишити без змін. 
Матеріали справи № 910/13912/25 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України. 

Головуючий суддя М.А. Руденко 

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук