Номер провадження: 22-ц/813/4752/26 
Справа № 947/38973/25
Головуючий у першій інстанції Мальований В. О.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2025 року, повний текст якого складено 23.12.2025 року та ухваленого під головуванням судді Мальованого В.О., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
встановив:

15.10.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 25.06.2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 316187-КС-001 про надання кредиту, строком до 10.12.2021 року, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 19 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,86362667 % за кожен день користування кредитом. 
Крім того, 06.07.2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 316187-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого позичальник також отримав кредит у сумі 6 000,00 грн.
На виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 здійснив часткову оплату за Договором № 316187-КС-001 на загальну суму 5 910,00 грн. 
Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. 
Станом на 04.09.2025 року відповідач свої зобов`язання за Договором № 316187-КС-001 не виконав та кредитні кошти у повному обсязі не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 42111,59 грн., з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту - 18 105,85 грн., сума прострочених платежів по процентах - 22 674,41 грн., сума прострочених платежів за комісією - 1 331,33 грн., а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2025 року позов ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором № 316187-КС-001 про надання кредиту від 25.06.2021 року, у розмірі 42 111,59 грн., з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту - 18 105,85 грн., сума прострочених платежів по процентах - 22 674,41 грн., сума прострочених платежів за комісією - 1 331,33 грн., а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. (а.с.127-130).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.137-141).
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.160-164).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 27.04.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
У зв`язку з перерубуванням судді Комлевої О.С. у відпустці та враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, датою ухвалення цього судового рішення є 27.04.2026 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.01.2026 року (а.с.157), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.158-159).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, у тому числі, в частині стягнення заборгованості за комісією, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено кредитний договір, яким передбачено сплату позичальником комісії за обслуговування кредитного договору (а.с.127-130). 
Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2021 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 316187-КС-001 про надання кредиту. 
25.06.2021 року ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 316187-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, у зв`язку з чим 25.06.2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 316187-КС-001 про надання кредиту. Строк дії договору - до 10.12.2021 року.
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-5276 на номер телефону НОМЕР_1 , котрий Боржником було введено/відправлено. 
Крім того, в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, який також зазначає усі умови кредитування. 
Таким чином, 25.06.2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА та ОСОБА_1 було укладено Договір № 316187-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 19 000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,86362667 % за кожен день користування кредитом. 
Крім того, 06.07.2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 316187-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого позичальник також отримав кредит у сумі 6 000.00 грн.
На виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 здійснив часткову оплату за Договором № 316187-КС-001 на загальну суму 5 910,00 грн.
Укладання та отримання кредитних коштів відповідачем - апелянтом у справі не спростовується.
Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 42 111,59 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 18 105,85 грн., заборгованість за відсотками - 22 674,41 грн., за комісією - 1 331,33 грн.
Станом на даний час заборгованість за кредитом боржником не погашена.
Заявник апеляційної скарги посилається на незгоду із розміром відсотків, нарахованих позивачем.
Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи апелянта, оскільки підписуючи кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, у тому числі, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у визначеному розмірі.
Крім того, у встановленому законом порядку умови договору позичальником спростовані не були. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначає, що звертаючись з позовом до суду 14.10.2025 року позивач пропустив строк позовної давності.
З цього приводу, колегія суддів зазначає наступне.
Позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За загальними правилами перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Представник апелянта вказує, що термін дії кредитного договору- 10.12.2021 року. Позивач звернувся з позовом до 14.10.2025 року, тобто з пропуском строку позовної давності. 
Разом з тим, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України  у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Станом на даний час воєнний стан на території Україні не скасовано. 
Отже, звертаючись з позовом до суду 14.10.2025 року, позивач не порушив строки позовної давності, а тому вказані доводи заявника апеляційної скарги також є безпідставними.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 кредитного договору, комісія за надання кредиту складає 1 950,00 грн.
Відносини, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян регулюються, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів».
Положення Закону України «Про захист прав споживачів» від 19.05.1991 року з наступними змінами, у взаємозв`язку із положеннями ст. 42 ч.4 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником /споживачем/ за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).
Відповідно до п. п. 3.1, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 (далі-Правила), у кредитному договорі або додатку до нього банки повинні надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Банки також зобов`язанні в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтувати вартість супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо).
Разом з тим, відповідно до п.3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банка за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Держава має сприяти забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри у суспільстві.
Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визнання особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).
Споживач може і не знати, що при оформленні кредитного договору він оформив з банком непотрібну йому послугу.
Тому держава повинна забезпечувати захист громадян, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах.
За таких обставин, п. 1 кредитного договору, в частині сплати позичальником комісії за надання кредиту у розмірі 1 331,33 грн. в силу ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемним.
Зважаючи на викладене, колегія суддів відмовляє у позові, в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 1 331,33 грн. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна підлягає частковому задоволенню, рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2025 року - зміні, з ухваленням постанови, якою слід залишити без задоволення позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 , в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1 331,33 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2, другого речення ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи (а.с.154).
Проте, суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судового збору у розмірі у розмірі 2 422,40 грн. 

За таких обставин, враховуючи те, що відповідач звільнений від сплати судового збору, а також те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на 96,74%, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА»слід компенсувати за рахунок державного бюджету сплачений судовий збір за подачу позовної заяви пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: у розмірі 2 343,43 грн.

Крім викладеного, а також враховуючи, що заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 як інвалід 2 групи звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь держави з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» судовий збір за подачу апеляційної скарги на судове рішення відповідачем ОСОБА_1 , у розмірі 19,97 грн.

Решту судового збору у сумі 3 613,63 грн. компенсувати Одеському апеляційному суду за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 - 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2025 року змінити.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 , в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1 331,33 грн., залишити без задоволення.

Вирішити питання про перерозподіл судового збору, у зв`язку з цим компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», код ЄДРПОУ: 41084239, за рахунок держави судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2 343,43 (дві тисячі триста сорок три гривні 43 копійки).

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2025 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», код ЄДРПОУ: 41084239, на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги на судове рішення відповідачем ОСОБА_1 , у розмірі 19,97 грн. (дев`ятнадцять гривень 97 копійок).

Судовий збір у сумі 3 613,63 грн. (три тисячі шістсот тринадцять гривень 63 копійки) компенсувати Одеському апеляційному суду за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М.Сегеда
Р.Д. Громік 
О.С. Комлева