ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року
м. Київ

справа № 761/1356/24
провадження № 61-13462св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Калараша А. А.,
суддів Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , фізична особа - підприємець ОСОБА_3 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Назар Васильович, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_6 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Саадулаєва А. І., та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Голуб С. А., Слюсар Т. А., Таргоній Д. О., та касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_6 , на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Голуб С. А., Слюсар Т. А., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 про визнання права власності.

2. Мотивував тим, що 08 червня 2012 року Солом`янським районним судом міста Києва від 08 червня 20112 року у справі № 2-3227/12 задоволено позов Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі - АТ «Креді Агріколь Банк», Банк) про стягнення заборгованості, зокрема, з ОСОБА_8 на користь Банку за кредитним договором № 272/08-Ж від 24 квітня 2008 року у розмірі 3 102 985,23 грн та за кредитним договором № 131/08-Ж від 27 червня 2008 року у розмірі 3 051 259,81 грн. ОСОБА_8 30 січня 2018 року змінила прізвище на « ОСОБА_9 ». 09 лютого 2022 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Н. В. відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа № 2-3227/12, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 23 січня 2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2008 року № 131/08-Ж у сумі 3 051 259,81 грн.

3. Ухвалою від 24 жовтня 2022 року у справі № 760/14310/22 Солом`янський районний суд міста Києва задовольнив подання приватного виконавця та звернув стягнення на квартиру ОСОБА_2 , право власності на яку не зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме на квартиру АДРЕСА_1 . 21 березня 2022 року на державному електронному торговому майданчику державного підприємства «СЕТАМ» опубліковано інформацію про електронні торги з реалізації лоту № 523923, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 . В лоті зазначено про обтяження зазначеного майна у вигляді арешту № 48672497 від 11 грудня 2022 року, накладеного на підставі постанови про опис та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, виданої приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюк Н. В. Ухвалою від 20 березня 2023 року з врахуванням ухвали про виправлення описки від 28 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці вжив заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 .

4. 23 березня 2023 року на державному електронному торговому майданчику державного підприємства «СЕТАМ» відбулися електронні торги у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з реалізації лоту № 523923, предметом якого була квартира АДРЕСА_1 . Переможцем торгів став ОСОБА_1 16 червня 2023 року сформовано протокол № 584938 проведення електронних торгів. ОСОБА_1 сплатив повну вартість лота, після чого був складений акт про проведення електронного аукціону. 08 серпня 2023 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшук О. В. видав ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Однак, державний реєстратор у відповідь на заяву ОСОБА_1 про реєстрацію права власності на цю квартиру зупинив вчинення реєстраційних дій у зв`язку з наявністю ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 березня 2023 року у справі № 727/2778/23 до внесення у реєстр відомостей про скасування заборони, вжитої зазначеною ухвалою. Ухвалою від 24 листопада 2023 року у справі № 727/3071/23 Шевченківський районний суд м. Чернівці відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 березня 2023 року у справі № 727/2778/23.

5. Позивач вважав себе добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, однак, внаслідок наявності обтяжень у вигляді заборони здійснення реєстраційних дій щодо спірної квартири позбавлений можливості зареєструвати за собою право власності на спірний об`єкт нерухомості, чим на його думку порушується його цивільне право. Враховуючи зазначене, позивач з метою поновлення свого порушеного права з врахуванням заяви про зміну предмета позову (т. 1 а. с. 231-234) просив суд: 
1) визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру загальною площею 68,9 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
2) скасувати заборону вчинення реєстраційних дій, застосованих на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 березня 2023 року у справі № 727/2778/23.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 

6. Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 28 січня 2025 року позов задовольнив частково. Визнав за ОСОБА_1 право власності на квартиру загальною площею 68,9 кв. м, що складається з однієї кімнати житловою площею 24,0 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 33532724. В іншій частині позову відмовив.

7. Суд першої інстанції керувався тим, що позивач є добросовісним набувачем, оскільки право власності набув в результаті проведення електронних торгів, тобто є добросовісним набувачем, а отже визнав доведеним факт порушення прав позивача. Водночас, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог про скасування арешту майна, зазначивши про неможливість вжиття таких заходів поза межами провадження, у якому заходи забезпечення позову було вжито.

8. Київський апеляційний суд постановою від 24 вересня 2025 року скасував рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року та ухвалив нове судове рішення, яким відмовив у задоволенні позову. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 22 710 грн судового збору. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 22 710 судового збору.

9. Суд апеляційної інстанції керувався тим, що застосований позивачем спосіб захисту не призведе до ефективного поновлення порушеного права.

10. Додатковою постановою від 13 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 20 000 грн відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Відмовив у задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення.

11. Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов з огляду на пропорційність, розумність розміру витрат на правничу допомогу, наявність доказів на підтвердження факту їх понесення відповідачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

12. 28 жовтня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» представник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року у частині відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування заборони вчинення реєстраційних дій та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року і ухвалити нове судове рішення у цій частині, яким позовну вимогу задовольнити, а в частині позовної вимоги про визнання права власності постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року скасувати, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року залишити без змін.
13. Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 22 травня 2018 року у справі № 923/1283/16, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 13 липня 2022 року у справі № 645/6151/15, від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15, від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20), від 18 жовтня 2023 року у справі № 917/1085/22 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

14. 30 жовтня 2025 року представник за допомогою підсистеми «Електронний суд» представник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати додаткову постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року та повернути заяву ОСОБА_12 про стягнення витрат на правничу допомогу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

15. Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, оскільки прийняв до розгляду заяву, до якої не було додано доказів надсилання її іншим учасникам справи, чим порушив принцип рівності сторін спору та принцип змагальності цивільного процесу, а суд розглянув справу у відсутність заявника та відомостей про належне сповіщення його про дату, час та місце розгляду заяви.

Доводи інших учасників справи

16. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_5 зазначає, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно оцінив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач зазначив правовою підставою своїх вимог саме статтю 392 ЦК України, що не є належним способом захисту.

Провадження у суді касаційної інстанції

17. Ухвалою від 15 грудня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року.

18. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
19. Іншою ухвалою від 15 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року.

20. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

21. У березні 2026 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

22. Ухвалою від 20 квітня 2026 року справу призначено до розгляду.

23. Ухвалою від 27 травня 2026 року Верховний Суд закрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року у частині відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування заборони вчинення реєстраційних дій.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

24. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 24 квітня 2008 року АТ «Індустріально-Експортний Банк», правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_8 уклали кредитний договір № 72/08-Ж, за умовами якого Банк надав ОСОБА_8 кредит у розмірі 350 000 дол. США у строк до 23 квітня 2028 року зі сплатою 12,23% річних. Поручителем за кредитним договором виступив ОСОБА_13 згідно з договором поруки № 72/08-П.

25. 24 квітня 2008 року ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 як продавець та ОСОБА_8 як покупець уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 15). Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою С. М. та зареєстрований у реєстрі за номером 2820.

26. 27 червня 2008 року АТ «Індустріально-Експортний Банк», правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_13 уклали кредитний договір № 131/08-Ж, за умовами якого Банк надав кредит у розмірі 340 000 дол. США у строк до 26 червня 2023 року зі сплатою 13,40% річних. Поручителем була ОСОБА_8 згідно з договором поруки № 131/08-П.

27. Рішенням від 08 червня 2012 року у справі № 2-3227/12 Солом`янський районний суд м. Києва стягнув солідарно, зокрема з ОСОБА_8 , на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 272/08-Ж від 24 квітня 2008 року у розмірі 3 102 985,23 грн та за кредитним договором № 131/08-Ж від 27 червня 2008 року у розмірі 3 051 259,81 грн.

28.  ОСОБА_8 27 квітня 2017 року відмовилась від реєстраційного номера облікової картки платника податків, а 30 січня 2018 року змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що було встановлено у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 761/40412/19 (т. 1 а. с. 16-20).

29. 22 червня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І. В. та зареєстрований у реєстрі за номером 546 (т. 1 а. с. 79-82).

30. Постановою Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 761/40412/19 залишено без змін постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2021 року, якою визнано недійсним договір купівлі-продажу № 47, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_17 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І. В. та зареєстрований у реєстрі за номером 546 (т. 1 а. с. 16-20).

31. 09 лютого 2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н. В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3227/12, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 23 січня 2014 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором № 131/08-Ж від 27 червня 2008 року у розмірі 3 051 259,81 грн.

32. 24 жовтня 2022 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/14310/22 за поданням приватного виконавця Павлюка Н. В. звернуто стягнення на квартиру боржника ОСОБА_2 , право власності на яку не зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 68,9 кв. м, житловою площею 24,0 кв. м, реєстраційний номер майна 33532724.

33. 21 лютого 2023 року на державному електронному торговому майданчику ДП «Сетам» за посиланням: https://setam.net.ua/auction/521669 було опубліковано інформацію про електронні торги з реалізації лоту № 523923 - арештованої квартири.

34. 20 березня 2023 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі №727/2778/23 з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 28 березня 2023 роки за заявою ОСОБА_3 вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,9 кв. м, та заборонено суб`єктам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вносити відомості до Державного реєстру речових прав щодо вказаної квартири та вчиняти будь-які дії, які б мали наслідком переходу права власності на неї (т. 1 а. с. 21-22, 23).

35. 23 березня 2023 року на державному електронному торговому майданчику ДП «Сетам» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 відбулись електронні торги з реалізації лоту № 523923 - квартири загальною площею 68,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , переможцем яких на підставі найвищої цінової пропозиції у розмірі 2 623 354,02 грн оголошено ОСОБА_1 

36. 16 червня 2023 року ДП «Сетам» був сформований протокол № 584938 проведення електронного аукціону (торгів) (т. 1 а. с. 27-28).

37. Протягом встановленого законом строку ОСОБА_1 здійснив розрахунок за придбане на електронному аукціоні нерухоме майно на загальну суму 2 623 354,02 грн, що підтверджується відповідними платіжними документами (т. 1 а. с. 29-36).

38. 23 червня 2023 року після повної оплати вартості лоту № 523923 приватний виконавець Павлюк Н. В. склав акт про проведений електронний аукціон (т. 1 а. с. 37).

39. 08 серпня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшук О. В. на підставі вищезазначених протоколу і акта видано свідоцтво за реєстровим № 1297, яким посвідчено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира      АДРЕСА_4 , яка раніше належала боржнику ОСОБА_18 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 квітня 2008 року (т. 1 а. с. 38).

40. На підставі вказаного свідоцтва право власності позивача підлягало державній реєстрації, тому 08 серпня 2023 року ним було подано приватному нотаріусу Ляшук О. В. заяву про державну реєстрацію прав на вказану квартиру (т. 1 а. с. 39).

41. 08 серпня 2023 року державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшук О. В. ухвалено рішення № 68784697 про зупинення реєстраційних дій через наявність судового рішення, яке містить заборону вчинення реєстраційних дій, а саме ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 березня 2023 року у справі № 727/2778/23 (т. 1 а. с. 48).

42. 24 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з заявою про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою від 04 грудня 2023 року у справі № 727/3071/23 Шевченківський районний суд м. Чернівці відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, мотивуючи це тим, що правом на подання такого клопотання наділені лише учасники справи.

43. 08 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ляшук О. В. із заявою про зупинення і відновлення реєстраційних дій, в якій позивач серед іншого просив повідомити його у письмовому вигляді чи буде рішення Шевченківського районного суду м. Києва (за місцезнаходженням нерухомого майна) про визнання права власності на квартиру (в якому буде встановлено, що заходи забезпечення позову закінчили свою дію у зв`язку з відсутністю відкритого виконавчого провадження по справі, в якій було заявлено забезпечення позову після спливу дев`яноста днів з дня набрання рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 липня 2023 року у справі № 727/3071/23 законної сили) підставою для відновлення реєстраційних дій та реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_1 .

44. 19 липня 2024 року позивач отримав відповідь (вих. № 111/01-30) від приватного нотаріуса Ляшук О. В., в якій зазначено, що для відновлення реєстраційних дій за заявою від 08 серпня 2023 року необхідно надати рішення суду, яким має бути скасовано судове рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій та/або про скасування заборони вчинення реєстраційних дій.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд при прийнятті постанови
45. Оскільки ухвалою від 27 травня 2026 року Верховний Суд закрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування заборони вчинення реєстраційних дій, то в касаційному перегляді оскаржувані судові рішення колегія суддів переглядає у частині вирішення позовної вимоги про визнання права власності.

46. Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , Шевченківський районний суд міста Києва керувався тим, що позивач довів факт невизнання його права власності, яке підлягає захисту в порядку статті 392 ЦПК України, водночас суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про скасування заборони вчинення реєстраційних дій з огляду на те, що суд неуповноважений скасовувати своїм рішення заходи забезпечення позову, вжиті у іншій справі, а вирішення такого питання належить до юрисдикції того суду, в провадженні якого перебуває справа, у якій заходи забезпечення позову були вжиті.

47. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, вважав, що заявлені позовні вимоги не призведуть до ефективного поновлення порушеного права позивача.

48. Проте, повністю погодитися висновком суду апеляційної інстанції неможна.

49. У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

50. Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

51. Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

52. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. 

53. Такий узагальнений спосіб правозастосування статті 392 ЦК України для поновлення порушеного права неодноразово демонстрував Верховний Суд, зокрема, роз`яснив у постанові від 13 січня 2026 року у справі № 946/4553/23.

54. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що за змістом статті 392 ЦК України судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його (див., зокрема, постанови від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 та від 23 червня 2020 року у справі № 909/337/19).

55. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

56. Стаття 210 ЦК України встановлює, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

57. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 вказано, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів.

58. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.
59. При цьому, згідно з наведеними нормами права та пунктів 4, 5 розділу X «Порядку реалізації арештованого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 2831/5 від 29 червня 2016 року, набуття майна за результатами електронних торгів є договором купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є організатор електронних торгів, який укладає договір, та державна виконавча служба або приватний виконавець, які виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

60. Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги.

61. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

62. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

63. Відповідно до пункту 5 статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів).

64. Частина першою статті 72 вищевказаного Закону вказує, що придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціонів) оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням такого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва на підставі документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

65. Під час розгляду цієї справи суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_1 став переможцем електронних торгів, які відбулися 23 березня 2023 року на державному електронному торговому майданчику ДП «Сетам» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з реалізації лоту № 523923 - квартири загальною площею 68,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок поставлення ним найвищої цінової пропозиції у розмірі 2 623 354,02 грн. Результат проведення торгів підтверджувався протоколом проведення електронного аукціону № 548938, сформованим ДП «Сетам». У встановлений законом строк ОСОБА_1 здійснив остаточний розрахунок за придбане нерухоме майно, про що приватний виконавець Павлюк Н. В. склав акт про проведений електронний аукціон/торги. На підставі зазначеного акту ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на праві власності на квартиру загальною площею 68,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

66. Як уже зазначалося, акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги.

67. Такий висновок щодо статусу акта про проведення електронних торгів та виданого на його підставі свідоцтва про право власності викладений у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2026 року у справі № 191/3867/19.

68. З огляду на зазначене, колегія суддів висновує, що надані до суду позивачем акт про проведення електронних торгів та видане на його підставі свідоцтво про право власності на спірну квартиру, оскільки докази щодо спростування презумпції їх правомірності відсутні, є належним підтвердженням набуття права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру.

69. Водночас, за результатами дослідження позовних вимог, доказів та обставин справи, які були предметом аналізу судів першої та апеляційної інстанцій, в сукупності колегія суддів дійшла висновку, що право власності на спірну квартиру ОСОБА_1 не може реалізувати внаслідок зупинення державним реєстратором вчинення реєстраційних дій до скасування заборони на вчинення виконавчих дій, вжитої на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 березня 2023 року у справі № 727/2778/23 за заявою особи, яка може набути статусу позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

70. Тобто, позивач позбавлений можливості у повній мірі реалізувати своє право власності на спірну квартиру шляхом проведення державної реєстрації права власності у зв`язку з наявністю заходів забезпечення позову, вжитих у справі, учасником якої ОСОБА_1 не був. Такі обставини спростовують твердження позивача про необхідність поновлення його права шляхом застосування цивільного матеріально-правового механізму, визначеного статтею 392 ЦПК України, оскільки позивач не довів, яким чином заперечення відповідачів проти його права власності обмежують або унеможливлюють реалізацію ним право власності на спірну квартиру шляхом проведення державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості. Переконання позивача у тому, що це саме відповідачі своїми діями створюють штучні перешкоди у реалізації ним свого права на володіння, користування та розпоряджання спірною квартирою зводяться до припущень, не підтверджених належним чином доказами, а отже не могли бути взяті судами до уваги для належного мотивування предмета спору як заперечення проти права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру.

71. Суд першої інстанції зазначену обставину не взяв до уваги, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовної вимоги про визнання права власності. В той же час, суд апеляційної інстанції, відмовивши у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності, правильно вирішив вимогу по суті, однак, помилково керувався тим, що позивач скористався неефективним способом захисту. Підставою для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги є саме недоведеність порушення права власності позивача, яке на його думку підлягало захисту у порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

72. Доводи касаційної скарги щодо неврахування правових висновків Верховного Суду зазначеного висновку не спростовують, є нерелевантними, оскільки ухвалені за інших фактичних обставин, а саме у них не враховано, що вимогу про визнання права власності позивачем заявлено за наявності чинних правовстановлюючих документів, отриманих за результатами проведення електронних торгів.

Щодо касаційного перегляду додаткової постанови Київського апеляційного суду колегія суддів керується такими міркуваннями.

73. Задовольняючи частково заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції керувався тим, що відповідач не підтвердив у повній мірі понесені ним витрати на правничу допомогу.

74. Однак, з такими висновками повністю погодитися неможна з огляду на такі міркування.

75. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати (частина перша 270 ЦПК України).

76. Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

77. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

78. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

79. Частинами третьою, четвертою та п`ятою статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

80. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

81. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

82. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

83. Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

84. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18.

85. Суд апеляційної інстанції встановив, щорозмір винагороди адвоката за надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції визначений ОСОБА_12 та адвокатом Поліщуком С. В. у пункті 4.1 договору про надання правової допомоги від 26 листопада 2024 року, згідно із яким клієнт за отримання правової допомоги виплачує адвокату винагороду (гонорар) виходячи з того, що година роботи адвоката коштує 4 000 грн, а остаточний розмір винагороди (гонорару) адвоката визначається в акті надання правничої допомоги.

86. На підтвердження понесення ОСОБА_12 таких судових витрат були надано договір про надання правової допомоги від 26 листопада 2024 року, акт прийому-передачі виконаних робіт по цьому договору від 24 вересня 2025 року, відповідно до якого, виходячи з вартості однієї години роботи адвоката у розмірі 4 000 грн, підготовка адвокатом апеляційної скарги коштувала ОСОБА_12 16 000 грн (4 год), прибуття адвоката для участі у судовому засіданні 02 липня 2025 року - 4 000 грн (1 год), участь адвоката у судовому засіданні 24 вересня 2025 року - 4 000 грн (1 год).

87. Задовольняючи частково заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції керувався тим, що ОСОБА_12 та його представник не заявляли про стягнення витрат на правничу допомогу у встановлені законом строки у суді першої інстанції, що нівелювало підстави для стягнення витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи у суді першої інстанції. Водночас, витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції визнані судом частково обґрунтованими.

88. Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

89. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

90. Договором про надання правничої допомоги визначено гонорар адвоката з розрахунку вартості однієї години роботи адвоката у розмірі 4 000 грн. 

91. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

92. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18.

93. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04).

94. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00).

95. Визначаючи обсяг юридичної та технічної роботи за результатами розгляду відповідного клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу), суд ураховує, чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (постанови Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 911/3386/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18).

96. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 роз`яснено, що у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

97. Частково відшкодовуючи витрати на правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції ОСОБА_12 . Київський апеляційний суд обмежився переліком видів правничої допомоги, перерахованих у акті прийому-передачі виконаних робіт по договору від 26 листопада 2024 року. При цьому, суд не навів достатніх мотивів, які саме витрати на правничу допомогу, понесені ОСОБА_12 у суді апеляційної інстанції, підлягали відшкодуванню повністю або частково, не надав оцінку пропорційності розміру витрат на правничу допомогу предмету спору з врахуванням ціни позову, мотиви обмеження судових витрат з урахуванням принципу розумної необхідності зазначених ОСОБА_12 судових витрат для цієї справи.

98. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

99. Враховуючи зазначене, суд касаційної інстанції за умови ненадання судом апеляційної інстанції оцінки обставинам, які мають істотне значення для належного обґрунтування обмеження заявлених витрат на правничу допомогу, позбавлений можливості ухвалити нове судове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, визначити їх розмір пропорційно заявленим позовним вимогам, врахувати необхідність вивчення адвокатом додаткових джерел права за умови, що правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносин залишилася незмінною, а адвокат представляв інтереси особи також у суді першої інстанції.

100. Враховуючи необхідність повноти надання оцінки істотним обставинам, необхідним для забезпечення дотримання принципу відшкодування витрат на правничу допомогу, справу слід направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

101. Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

102. Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

103. Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни постанови Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності шляхом викладення мотивів відмови у задоволенні цієї позовної вимоги у редакції цієї постанови. Додаткову постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року слід скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення. 

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_6 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_4 , змінити, виклавши мотиви відмови у задоволенні позовної вимоги у редакції цієї постанови.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_6 , на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року задовольнити.

Додаткову постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. А. Калараш

Судді: А. І. Грушицький

В. М. Ігнатенко

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров