ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року	м.Львів	Справа № 140/2845/26 пров. № А/857/21758/26	

суддя в 1-й інстанції – Денисюк Р.С.

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кушнір В.О., 
суддів Гуляка В.В., Шевчук С.М.,
за участю:
секретаря судового засідання: Плесак М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року, ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м.Луцьку у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ: 
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
1.1. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 24.02.2026 ВП №79579297.
1.2. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у задоволені позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року не виконано в повному обсязі.
1.3. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, чим допущено порушення ст.242 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов та скасувати постанову від 24.02.2026 року ВП №79579297 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. Вважає, що відповідач всупереч вимог закону України «Про виконавче провадження» на час прийняття рішення про накладення штрафу не встановив факт невиконання рішення суду. 
1.4.ПОЗИЦІЯ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
1.5. МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін з наступних підстав. 

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
2.1 ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 у справі №140/5565/25, яке набрало законної сили 27.09.2025, за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, позов задоволено повністю, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_1 з 01.12.2024 нарахування та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії без обмеження її максимальним розміром.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Новосадом О.Ю. від 13.11.2025 відкрито виконавче провадження №79579297 з виконання виконавчого листа №6232/2025, виданого 21.10.2025 Волинським окружним адміністративним судом на зобов`язальну частину рішення.
Листом від 28.11.2025 №0300-0405-5/80140 (а.с.11) ГУ ПФУ у Волинській області проінформувало державного виконавця про те, що на виконання рішення суду у справі №140/5565/25 в добровільному порядку, до відкриття виконавчого провадження, було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 01.12.2024 без обмеження її максимальним розміром (з врахуванням виплачених сум), а сума заборгованості за період з 01.12.2024 по 30.11.2025 (становила 10659,22 грн, а на даний час – 8910,01 грн) внесена до “Реєстру судових рішень” Інтегрованої комплексної інформаційної системи (ІКІС ПФУ) для її погашення. Відповідно до Постанови КМ України №821 проведено виплату частини заборгованості в розмірі 1749,21 грн.
Постановою державного виконавця Відділу ПВР Новосада О.Ю. від 24.02.2026 ВП №79579297 за невиконання судового рішення без поважних причин, на підставі статей 63, 75 Закону №1404-VIII на боржника ГУ ПФУ у Волинській області накладено штраф в розмірі 5100,00 грн. 
Не погоджуючись з постановою державного виконавця про накладення штрафу від 24.02.2026 ВП№79579297, позивач звернувся до суду з позовом, в задоволенні якого було відмовлено.
2.2. ДОВОДИ ТА МОТИВИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII “Про виконавче провадження” (тут у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст.1 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ст.2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних викнавців, приватних виконавців.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України “Про виконавче провадження” відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно частини 1 статті 18 Закону України “Про виконавче провадження” виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п.п. 1, 16 ч.3 ст.18 Закону України “Про виконавче провадження” виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Згідно абзацу 1 частини 4 статті 18 Закону України “Про виконавче провадження” вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Відповідно до ч.4 ст.19 Закону України “Про виконавче провадження” сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Згідно пунктів 1 та 6 ч.5 ст.19 Закону України “Про виконавче провадження” боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина восьма статті 19 Закону України “Про виконавче провадження”).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України “Про виконавче провадження” виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно абзацу 1 ч.6 ст.26 Закону України “Про виконавче провадження” за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Частиною 2 статті 63 Закону України “Про виконавче провадження” встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч.3 ст.63 Закону України “Про виконавче провадження” виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Згідно ч.1 ст.75 Закону України “Про виконавче провадження” у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Аналіз норм Закону України “Про виконавче провадження” надає підстави стверджувати, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є: невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) та відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення).
Державному виконавцю для реалізації виконання належних повноважень при примусовому виконанні відповідного рішення суду, надано право за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку та розмірі, визначеному Законом України “Про виконавче провадження”.
Отже, оскаржувана постанова про накладення штрафу винесена саме з огляду на висновки державного виконавця про невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 у справі №140/5565/25, з чим позивач не погоджується.
Відтак, у межах заявленого спору необхідно встановити факт виконання чи не виконання виконавчого листа №140/5565/25, виданого Волинським окружним адміністративним судом.
Фактично спірним у вказаній справи є питання щодо правильності і повноти виконання рішення суду. 
З дослідженого в судовому засіданні рішення суду встановлено, що вказаним рішенням суду було зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_1 з 01.12.2024 нарахування та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії без обмеження її максимальним розміром.
Судом першої інстанції згідно даних листа боржника від 28.11.2025 та рішення про перерахунок пенсії встановлено, що дійсно ГУ ПФУ у Волинській області на виконання рішення суду у справі №140/5565/25, було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2024. Сума заборгованості за період з 01.12.2024 по 30.11.2025 (становила 10659,22 грн, а на даний час – 8910,01 грн) внесена до “Реєстру судових рішень” Інтегрованої комплексної інформаційної системи (ІКІС ПФУ) для її погашення. Відповідно до Постанови КМ України №821 проведено виплату частини заборгованості в розмірі 1749,21 грн. 
Відтак, на думку суду, вказане свідчить про часткове виконання судового рішення в частині виплати перерахованої пенсії.
Окрім цього, рішення суду вимагало від боржника перерахунок пенсії ОСОБА_1 із 01.12.2024 та її виплату без обмеження максимальним розміром.
Позивачем долучено до матеріалів справи перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання даного рішення суду, який свідчить про перерахунок його пенсії з 01.12.2025, а не 2024 року. Із вказаного рішення вбачається, що розмір перерахованої пенсії з 01.12.2025 становить 27124,88 грн., а підсумок пенсії яка підлягає виплаті з урахуванням максимального розміру пенсії становить 24429,94 грн.
Також третя особа надала перерахунки пенсій, з яких встановлено, що нарахований ОСОБА_1 розмір пенсійної виплати з 01.12.2024 становить 25249,88 грн, підсумок пенсії, яка підлягає виплаті становить 23610 грн, та з 01.03.2025 - 27124,88 грн., підсумок пенсії, яка підлягає виплаті - 23610 грн.
Пенсійним фондом до позовної заяви долучено також скриншоти екрану виплати стягувачу, з яких видно, що виплата пенсії ОСОБА_1 в межах вересня 2025 року по лютий 2026 року здійснювалася у розмірах 23610 грн. та 25950 грн. відповідно, тобто в розмірі 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність на 2025 та 2026 роки, хоча нарахована йому пенсія вказаний розмір перевищувала.
Відтак, боржником всупереч судовому рішенню у справі №140/5565/25 виплата пенсії за період вказаний у ньому виплачувалась з обмеженням максимального розміру, так само виплата пенсії ОСОБА_1 продовжувалась з обмеженням максимального розміру після набрання рішенням суду законної сили з 29.09.2025, про що свідчать дані про виплати.
Органу державної виконавчої служби не надано доказів вжиття заходів зі сторони боржника для повного і своєчасного виконання рішення суду. 
Таким чином, в апеляційній скарзі відсутнє будь яке нормативно-правове обґрунтування правомірності дій ГУ ПФУ у Волинській області, вчинених на виконання рішення суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.12.2024 пенсії з обмеженням її максимальним розміром. Долучені до справи позивачем докази не свідчать про повне фактичне виконання рішення суду, а доводи ГУ ПФУ у Волинській області не знаходять підтвердження.
Невиконання рішення суду без поважних причин у встановлений виконавцем строк є підставою відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII для накладення на боржника штрафу.
Надіслані листом ГУ ПФУ у Волинській області від 28.11.2025 №0300-0405-5/80140 документи щодо виконання рішення суду у справі №140/5565/25 не місять даних про його повне виконання позивачем, та поважних обставин, які б свідчили про неможливість його виконання.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що постановою про накладення штрафу від 24.02.2026 ВП №79579297 боржника ГУ ПФУ у Волинській області правомірно притягнуто до відповідальності за невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 у справі №140/5565/25 без поважних причин, вказану постанову винесено за наявності фактичних та правових підстав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про скасування такої постанови належить відмовити. 
2.3. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі № 140/2845/26 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	В. О. Кушнір 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 27.05.26