ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6904/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Оздоровчо-лікувального комплексу «Ровесник» до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , за участю третіх осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у прийнятті заяви-розрахунку від 07.03.2025 № 26453503-2025-17;
- зобов`язати відповідача прийняти до оплати заяву-розрахунок від 07.03.2025 №26453503-2025-17, подану Відокремленим підрозділом «Оздоровчо-лікувального комплексу «Ровесник»;
- зобов`язати відповідача провести оплату листків тимчасової непрацездатності згідно з Додатком №1 до заяви-розрахунку від 07.03.2025 №26453503-2025-17.
Посилається на те, що Відокремлений підрозділ «Оздоровчо-лікувальний комплекс «Ровесник» Державного підприємства «Львіввугілля» є страхувальником у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. У зв`язку з настанням страхових випадків у працівників позивача – третіх осіб у справі – на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України позивачем сформовано заяву-розрахунок від 07.03.2025 №26453503-2025-17 для отримання фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності щодо 12 застрахованих осіб за 35 листками непрацездатності, на 204 календарні дні, загальною сумою 72229,59 грн. Відповідач відмовив у прийнятті зазначеної заяви-розрахунку, повернувши її без руху з обґрунтуванням про те, що внаслідок наявної у страхувальника заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за даними реєстру застрахованих осіб у працівників, включених до заяви-розрахунку, страховий стаж протягом розрахункового періоду відсутній, тому розрахунок допомоги слід було проводити з урахуванням обмеження, передбаченого п.1 ч.4 ст.12 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тобто виходячи з мінімальної заробітної плати. На думку позивача, обчислення розміру допомоги здійснено ним правильно – виходячи із нарахованої заробітної плати працівників, оскільки єдиний внесок за відповідні періоди було нараховано та сплачено, а застраховані особи не можуть нести негативні наслідки порядку обліку сплачених сум єдиного внеску в Пенсійному фонді України. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом дванадцяти місяців перед настанням страхових випадків працівники, включені до заяви-розрахунку від 07.03.2025 №26453503-2025-17, мають страховий стаж менше шести місяців, оскільки кошти єдиного внеску, які надходили від позивача, зараховувались у рахунок недоїмки в порядку календарної черговості згідно з ч.6 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». За таких обставин, на переконання відповідача, до спірних правовідносин підлягала застосуванню норма п.1 ч.4 ст.12 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що обмежує розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності розміром, обчисленим із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку. Розрахована позивачем сума 72229,59 грн перевищує максимально можливу – 53613,24 грн (262,81 грн Ч 204 календарних дні; 8000 грн : 30,44 = 262,81 грн), внаслідок чого «переплата» по заяві-розрахунку становить 19826,91 грн. Окрім того, відповідач звернув увагу суду на те, що ті самі листки непрацездатності, включені до спірної заяви-розрахунку, у подальшому були профінансовані Пенсійним фондом України за пізніше поданими заявами-розрахунками №26453503-2025-45 від 19.06.2025, №26453503-2025-47 і №26453503-2025-48 від 20.06.2025, №26453503-2025-50 від 01.08.2025, №26453503-2025-55 від 09.09.2025, які прийняті та оплачені, у зв`язку із чим спір вважає відсутнім. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Від третіх осіб жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду Кисильової О.Й. від 11.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.9 ст.31 Кодексу адміністративного судочинства України, невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.
На підставі Розпорядження керівника апарату Львівського окружного адміністративного суду від №7/р від 26.01.2026 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ», відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя №100/0/15-26 від 22.01.2026 року та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України 11.11.2024 року №39 (із змінами) було проведено повторний автоматизований розподіл справи №380/6904/25.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2026 року для розгляду даної справи визначено суддю Ланкевича А.З.
Ухвалою судді Ланкевича А.З. від 02.02.2026 року прийнято адміністративну справу до провадження.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Відокремлений підрозділ «Оздоровчо-лікувальний комплекс «Ровесник» Державного підприємства «Львіввугілля» (код ЄДРПОУ 26453503; місцезнаходження: вул.Українська,1а, с.Комарів, Шептицький район, Львівська область) перебуває на обліку як страхувальник у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
07.03.2025 року позивач сформував на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України заяву-розрахунок №26453503-2025-17 для отримання фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду. До заяви-розрахунку включено 12 застрахованих осіб – третіх осіб у цій справі – та 35 листків непрацездатності за період з 26.09.2024 року по 24.02.2025 року, загальною кількістю 204 календарних дні. Загальна сума допомоги по тимчасовій непрацездатності, заявлена до фінансування, становить 72229,59 грн. Страхові випадки настали у жовтні 2024 року – лютому 2025 року включно.
За результатами опрацювання заяви-розрахунку №26453503-2025-17 від 07.03.2025 відповідач повернув її без руху, зазначивши в коментарі до квитанції контролю: «За даними звітності ЄСВ сплачено по 2022, в розрахунковому періоді сплата ЄСВ менше 6 міс., застосовується обмеження згідно п.4 ст.12 ЗУ 1105 із змінами». Підставою для повернення слугував висновок відповідача про те, що страховий стаж застрахованих осіб у розрахунковому періоді є меншим за 6 місяців, з огляду на що розмір допомоги мав визначатися з урахуванням обмеження, встановленого п.1 ч.4 ст.12 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» – виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку, тобто з розрахунку 262,81 грн (8000 грн : 30,44) на один день непрацездатності, що сукупно за 204 календарні дні становить 53613,24 грн.
Підставою для висновку відповідача про відсутність необхідного страхового стажу є наявна у позивача (структурного підрозділу ДП «Львіввугілля») заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Поточні платежі позивача із сплати єдиного внеску у відповідності до ч.6 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зараховуються у рахунок погашення раніше нарахованих сум недоїмки в порядку календарної черговості їх виникнення. Таке зарахування у внутрішньому обліку Пенсійного фонду України, з огляду на хронічну заборгованість підприємства, призводить до того, що за поточні місяці у даних персоніфікованого обліку дані про сплату єдиного внеску за відповідних застрахованих осіб не відображаються, відтак за такі місяці в реєстрі не формується страховий стаж.
Не погодившись із зазначеними діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Змістом спірних правовідносин є відповідність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо повернення без руху (відмови у прийнятті) заяви-розрахунку №26453503-2025-17 від 07.03.2025 з підстав застосування обмеження за п.1 ч.4 ст.12 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у разі тимчасової втрати працездатності, вагітності та пологів, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон №1105).
З 01.01.2023 функції зі здійснення страхових виплат та надання матеріального забезпечення за зазначеними видами загальнообов`язкового державного соціального страхування перейшли до Пенсійного фонду України на підставі Закону України від 21.09.2022 №2620-IX «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо об?єднання фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування».
Згідно зі ст.11 Закону №1105, страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають, зокрема, особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання.
Відповідно до ч.2 ст.8 Закону №1105, роботодавець зобов`язаний здійснювати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид страхових виплат та надання соціальних послуг згідно з цим Законом.
За приписами ч.1, 2 ст.14 Закону №1105, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі не менше мінімального страхового внеску, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини. Страховий стаж обчислюється за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у тому числі за даними про трудову діяльність працівників, внесеними відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а за періоди до 1 липня 2000 року - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Згідно з п.1 ч.4 ст.12 Закону №1105, застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку, за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на страхові виплати відповідно до цього Закону в таких розмірах: допомога по тимчасовій непрацездатності - виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, але не більше за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.
Стаття 8 Закону України від 19.11.2024 №4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установила мінімальну заробітну плату у 2025 році в місячному розмірі – 8000 грн.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон №2464), платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. За правилами абз.1 ч.8 ст.9 цього ж Закону, платники єдиного внеску, крім окремих категорій, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, а гірничі підприємства – не пізніше 28 числа наступного місяця.
Згідно з ч.6 ст.25 Закону №2464, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Порядок фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №12 (далі – Порядок №12; застосовувався на дату виникнення спірних правовідносин з урахуванням постанови правління Пенсійного фонду України від 21.12.2022 №28-3 «Деякі питання фінансування для здійснення виплат та надання соціальних послуг, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
Згідно з п.4 Порядку №12, фінансування страхувальників здійснюється на підставі заяви-розрахунку, що подається через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України.
Пунктом 8 Порядку №12 передбачено, що робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку інформації, наведеної у ній, перевіряє правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявність у Фонді зареєстрованого нещасного випадку або профзахворювання (у разі проведення виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей), правильності нарахування виплат та у разі відсутності зауважень протягом десяти робочих днів здійснює фінансування сум, зазначених у заяві-розрахунку. Робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення у разі потреби має право здійснювати обмін інформацією зі страхувальником шляхом направлення запиту щодо уточнення інформації, наведеної у заяві-розрахунку. У разі виявлення помилок та/або недостовірних відомостей заява-розрахунок повертається страхувальнику з відповідними рекомендаціями щодо їх усунення. Перевірка заяви-розрахунку, надання рекомендацій за її результатами, фінансування заяви-розрахунку або надання обґрунтованої відмови у її прийнятті здійснюється робочими органами Фонду або їх відділеннями протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку.
Ключове правове питання, яке постало перед судом у цій справі, полягає у тому, чи правомірним є застосування Пенсійним фондом України обмеження розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності, передбаченого п.1 ч.4 ст.12 Закону №1105, з мотиву того, що сплачений страхувальником єдиний внесок у силу ч.6 ст.25 Закону №2464 зараховується в рахунок погашення недоїмки в порядку календарної черговості й, як наслідок, у даних реєстру застрахованих осіб за період останніх дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку відсутній страховий стаж у потрібному обсязі.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що страховий стаж застрахованої особи у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності формується за умови сплати за неї страхових внесків (єдиного внеску) у відповідному місяці у сумі, не меншій за мінімальний страховий внесок. Закон №1105 пов`язує наявність страхового стажу саме з фактом сплати страхових внесків, а не з механізмом їх внутрішнього обліку органом, що адмініструє надходження єдиного внеску.
Норма ч.6 ст.25 Закону №2464, на яку посилається відповідач, регулює виключно порядок погашення заборгованості страхувальника зі сплати єдиного внеску – встановлюючи правило про спрямування сплачених коштів на погашення раніше виниклої недоїмки, штрафних санкцій та пені у календарній черговості. Зазначена норма має суто адміністративно-обліковий характер та визначає послідовність бухгалтерського зарахування коштів у Пенсійному фонді України. Вона не змінює та не може змінювати правового визначення страхового стажу, наведеного у ст.14 Закону №1105, а також не покладає на застраховану особу – працівника – жодних правових наслідків невиконання роботодавцем своїх публічно-правових обов`язків зі своєчасної сплати єдиного внеску.
Системне тлумачення Закону №1105 та Закону №2464 у поєднанні з конституційним правом на соціальний захист (ст.46 Конституції України) виключає таке тлумачення, за якого застрахована особа була б позбавлена права на повноцінне матеріальне забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності через те, що її роботодавець – страхувальник – має заборгованість зі сплати єдиного внеску за попередні періоди. У такому разі негативні правові наслідки невиконання роботодавцем своїх обов`язків публічно-правового характеру фактично перекладалися б на найслабшого учасника страхових правовідносин – застраховану особу, що суперечить як меті, так і принципам загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Беручи до уваги сформовану судову практику Верховного Суду, суд приходить до висновку, що неможливо покладати на застраховану особу негативні наслідки порушення роботодавцем порядку сплати єдиного внеску. Відповідну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.09.2019 року у справі №242/5448/16-а та від 06.07.2020 року у справі №242/2179/17, з якої слідує, що на працівників не може бути покладена відповідальність за несвоєчасне виконання роботодавцем обов`язку зі сплати єдиного внеску, оскільки такі особи є застрахованими в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відтак, суд не приймає до уваги посилання відповідача на ч.6 ст.25 Закону №2464 як на підставу для застосування обмеження, встановленого п.1 ч.4 ст.12 Закону №1105. 
Окрім того, з матеріалів справи та поданих сторонами доказів убачається непослідовність позиції самого відповідача. Так, ті ж самі 35 листків непрацездатності щодо тих самих 12 застрахованих осіб, що були включені до повернутої без руху заяви-розрахунку №26453503-2025-17 від 07.03.2025 року, у подальшому профінансовані Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області за заявами-розрахунками №26453503-2025-45 від 19.06.2025, №26453503-2025-47 від 20.06.2025, №26453503-2025-48 від 20.06.2025, №26453503-2025-50 від 01.08.2025 та №26453503-2025-55 від 09.09.2025 на сукупну суму 72229,59 грн – без застосування обмеження, передбаченого п.1 ч.4 ст.12 Закону №1105. Така позиція відповідача підтверджує, що дійсні дані персоніфікованого обліку допускають фінансування зазначених листків у повному заявленому розмірі, а застосоване ним до спірної заяви-розрахунку обмеження не випливало із вимог чинного законодавства.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що дії відповідача щодо повернення без руху заяви-розрахунку №26453503-2025-17 від 07.03.2025 з підстав застосування обмеження за п.1 ч.4 ст.12 Закону №1105 є протиправними, оскільки відповідач не довів наявності правових підстав для такого застосування та невірно ідентифікував страховий стаж застрахованих осіб у спірному розрахунковому періоді.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти до оплати заяву-розрахунок №26453503-2025-17 від 07.03.2025 та провести оплату листків тимчасової непрацездатності згідно з Додатком №1 до цієї заяви-розрахунку, суд зазначає таке.
Як уже зазначено судом вище, ті ж 35 листків непрацездатності щодо тих самих 12 застрахованих осіб уже були предметом фінансування за пізніше поданими позивачем заявами-розрахунками №26453503-2025-45 від 19.06.2025, №26453503-2025-47 і №26453503-2025-48 від 20.06.2025, №26453503-2025-50 від 01.08.2025, №26453503-2025-55 від 09.09.2025. Зазначені заяви-розрахунки опрацьовані відповідачем у статусі «Оплачено», а кошти Фонду в загальній сумі 72229,59 грн перераховані застрахованим особам у червні-вересні 2025 року.
В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку зобов`язання відповідача прийняти до оплати заяву-розрахунок №26453503-2025-17 від 07.03.2025 та провести оплату листків тимчасової непрацездатності за нею потягне за собою повторне фінансування одних і тих же страхових випадків.
Суд вказує, що кошти Фонду мають цільове призначення і використовуються виключно на цілі та у порядку, визначених цим Законом. Подвійне фінансування одних і тих самих страхових випадків суперечило б принципу цільового використання коштів соціального страхування.
З огляду на наведене та зважаючи на те, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень (вчинення дій) суб`єктом владних повноважень, порушене право позивача у цій справі підлягає відновленню шляхом визнання протиправними дій відповідача без зобов`язання його до прийняття та оплати тієї заяви-розрахунку, фактичний предмет якої вже виконано іншими заявами-розрахунками. Такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи, забезпечує дотримання інтересів застрахованих осіб (які фактично отримали повне страхове забезпечення) та не порушує принципу цільового використання страхових коштів.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.
Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовується позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея,10, м.Львів, 79016; код ЄДРПОУ: 13814885) щодо повернення без руху заяви-розрахунку №26453503-2025-17 від 07.03.2025, поданої Відокремленим підрозділом «Оздоровчо-лікувальний комплекс «Ровесник» Державного підприємства «Львіввугілля» (місцезнаходження: вул.Українська,1а, с.Комарів, Шептицький район, Львівська область; код ЄДРПОУ: 26453503), із застосуванням обмеження розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності, передбаченого пунктом 1 частини 4 статті 12 Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея,10, м.Львів, 79016; код ЄДРПОУ: 13814885) на користь Державного підприємства «Львіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Оздоровчо-лікувальний комплекс «Ровесник» (місцезнаходження: вул.Українська,1а, с.Комарів, Шептицький район, Львівська область; код ЄДРПОУ: 26453503) судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.