ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5002/26 Справа № 213/2410/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 213/2410/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідачі Виконком Інгулецької районної у місті ради, Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, Територіальна громада в особі виконкому Криворізької міської ради, Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2026 року, яка постановлена суддею Алексєєвим О.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 січня 2026 року, 

УСТАНОВИВ:

В провадженні Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Виконкому Інгулецької районної у місті ради, Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, Територіальної громади в особі виконкому Криворізької міської ради, Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", треті особи: Управління з питань контролю за станом благоустрою виконкому Криворізької міської ради, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, про визнання нежитлового приміщення житловим приміщенням, про визнання права користування ним, зобов`язання розглянути питання щодо видачі ордеру та переведення приміщення в первинний стан шляхом проведення ремонту. 
04 грудня 2025 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява.
Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2026 року уточнена позовна заява повернута позивачці.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2026 року.
В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції неправомірно застосував норму процесуального права, а саме ст. 49 ЦПК України. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача АТ «ПівдГЗК» просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивачки – залишити без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, передбачена п.6 ст. 353 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Повертаючи заяву позивача про зміну предмету позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано вимог ч.5 ст. 49 ЦПК України, та не долучено докази про направлення копії цієї заяви всім учасникам цивільного процесу засобами поштового (електронного)зв`язку, а саме відсутні докази направлення копії заяви всім сторонам по справі.
За приписами частини першої та другої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У частинах другій та четвертій статті 12 ЦПК України вказано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5, ст.12 ЦПК).
Процесуальні права та обов`язки сторін визначені статтею 49 ЦПК України.
Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно з частиною третьою статті 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Частиною п`ятою статті 49 ЦПК України визначено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.
Отже, наведена вище норма статті 49 ЦПК України має імперативний характер, оскільки закріплює обов`язок позивача подати суду докази направлення копії відповідної заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи та обов`язок суду не приймати до розгляду та повернути заявнику таку заяву у разі неподання таких доказів.
З матеріалів справи убачається, що 04 грудня 2025 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява у цій справі. Окрім того встановлено і те, що у додатках до вказаної заяви відсутні докази вручення чи направлення відповідної заяви усім сторонам по справі.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недотримання позивачем вимог п. 5 ст. 49 ЦПК України, а тому обґрунтовано повернув уточнену позовну заяву в редакції від 04 грудня 2025 року.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 04 травня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: