ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року
м. Київ

справа № 490/7902/16
провадження № 61-13880св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Калараша А. А.,
суддів Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Назарова Оксана Сергіївна, ОСОБА_5 ,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О. А., та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів Локтіонової О. В., Крамаренко Т. В., Ямкової О. О., касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року, касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року, ОСОБА_5 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з позовом про встановлення нікчемності правочинів.

2. Позов мотивовано тим, що 31 серпня 2008 року Закрите акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - кредитор) та ОСОБА_5 уклали кредитний договір № 80МФ/2006, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти на суму 250 000 дол. США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13 серпня 2006 року ОСОБА_1 та Закрите акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» уклали договір іпотеки, предметом якого стали нежитлові приміщення промислового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 106,3 кв. м. Оскільки ОСОБА_5 належним чином не виконував покладені на нього зобов`язання за кредитним договором, то рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2013 року у справі № 784/1718/13 задоволено позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права продажу предмета іпотеки будь-якому покупцю. Під час здійснення заходів, спрямованих на виконання цього судового рішення, позивачу стало відомо, що рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28 вересня 2012 року № 1015 нежитловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 присвоєно адресу: АДРЕСА_3 . У зв`язку з присвоєнням об`єкту нерухомості нової адреси до його складу були включені предмет іпотеки, розташований за адресою АДРЕСА_1 , площею 106,3 кв. м, іпотекодержателем якого був АТ КБ «ПриватБанк» та предмет іпотеки, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , площею 510,60 кв. м, іпотекодержателем якого було Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит». Позивач зазначав, що об`єкт іпотеки не був фактично знищений, а відбулася лише зміна адреси об`єкта нерухомості та збільшення його площі. Крім того, позивач вважав, що 14 жовтня 2015 року ОСОБА_1 без погодження з іпотекодержателем здійснила відчуження предмета іпотеки із зазначенням його нової адреси, а також передала предмет іпотеки у наступну іпотеку. На підставі договору дарування № 1010 ОСОБА_1 відчужила на користь ОСОБА_2 495/1000 часток приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . На підставі договору дарування № 1011 ОСОБА_1 відчужила на користь ОСОБА_3 505/1000 часток приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . 14 жовтня 2015 року ОСОБА_2 передала в іпотеку ОСОБА_4 495/1000 часток приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору іпотеки № 1017. На підставі договору іпотеки № 1021 ОСОБА_3 передав у іпотеку ОСОБА_4 505/1000 часток приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Оскільки спірний об`єкт нерухомості не втратив статусу предмета іпотеки, то позивач вважав, що всі правочини, укладені для відчуження предмета іпотеки, є нікчемними.

3. З метою поновлення свого права позивач з врахуванням заяви про зміну предмета позову (т. 2 а. с. 100-105) просив суд:
1) визнати недійсними правочини, вчинені стосовно об`єкта нерухомості площею 106,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (в подальшому адресу змінено на АДРЕСА_3 , станом на час подання заяви про зміну предмета позову - АДРЕСА_4 ), а саме:
- договір дарування нежитлових приміщень від 14 жовтня 2015 року № 1010, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О. С.;
- договір дарування нежитлових приміщень від 14 жовтня 2015 року № 1011, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О. С.;
- договір іпотеки від 14 жовтня 2015 року № 1017, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О. С.;
- договір іпотеки від 14 жовтня 2015 року № 1021, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О. С.;
2) стягнути з відповідачів на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 

4. Центральний районний суд м. Миколаєва рішенням від 20 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року, відмовив у задоволенні позову. 

5. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що позивач використав неналежний спосіб захисту, який не призведе до ефективного поновлення порушеного права. Суд зазначив, що у разі відчуження предмету іпотеки належним способом захисту відповідно до чинної правозастосовчої практики є вимога до остаточного набувача майна про визнання права іпотекодержателя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

6. 04 листопада 2025 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» за допомогою засобів поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

7. Мотивує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували норму права без врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16, від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16, від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18, від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17, від 17 березня 2021 року у справі № 299/396/17, від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

8. 18 листопада 2025 року представник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за допомогою засобів підсистеми «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить змінити рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2025 року в його мотивувальній частині, виключивши висновки суду про статус спірного іпотечного майна, спосіб його створення, про порушення ОСОБА_1 умов договору іпотеки, висновок щодо відсутності згоди іпотекодержателя на укладення іпотекодавцем договорів дарування, а також змінити постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року, виключивши з мотивувальної частини висновки суду про нікчемність оспорюваних договорів дарування, про доведеність включення предмета іпотеки до об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .

9. Скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанції застосували норми права без врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19,від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17, від 31 січня 2024 року у справі № 201/4160/19, від 20 лютого 2024 року у справі № 922/3960/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). 

10. Заявники вважають, що відсутній правовий висновок про те, чи уповноважений суд встановлювати факти по суті спору, які в подальшому набудуть преюдиційного значення, за умови, що позивач застосував неналежний спосіб захисту (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

11. Вказують, що суди першої та апеляційної інстанцій розглянули позов АТ КБ «ПриватБанк» та заяву про зміну предмета позову за відсутності належних та достатніх доказів на підтвердження повноважень представників позивача. Також заявники вважають, що суди, вказавши на неналежність способу захисту, помилково встановили нікчемність договорів дарування та іпотеки, чим фактично вирішили питання про доведеність або недоведеність позовних вимог, що є передчасним з огляду на застосування позивачем неефективного способу захисту порушеного права. Також заявники вважають, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні заяв про відвід суддів, які на думку заявників були заінтересовані у розгляді справи на користь АТ КБ «ПриватБанк», встановивши у оскаржуваних судових рішеннях преюдиційні факти, зокрема, про нікчемність оспорюваних правочинів, які АТ КБ «ПриватБанк» може використати під час пред`явлення подальших позовів. Крім того, було порушено порядок розгляду заяв про відвід. Суди не врахували, що позивач не доплатив судовий збір за додатково заявлені позовні вимоги. При цьому вважають, що суд апеляційної інстанції безпідставно стягнув з відповідачів надлишково нараховану суму судового збору яка вдвічі більша, ніж підлягала сплаті до суду першої інстанції, що на думку заявників є очевидною ознакою необ`єктивності суду апеляційної інстанції (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

12. 19 листопада 2025 року ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року у частині відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , змінити рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2025 року, виключивши з його мотивувальної частини преюдиційні обставини щодо неправомірності відчуження спірного об`єкта нерухомості та подальшого його передання в іпотеку.

13. Мотивує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували норму права без врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 31 січня 2024 року у справі № 201/4160/19, від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

14. Зазначає, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо повноважень суду встановлювати факт нікчемності правочину у справі, в якій позовні вимоги не стосуються наслідків недійсності правочину, а також встановлювати обставини, які безпосередньо не стосуються факту нікчемності у зв`язку з відсутністю вимог про застосування факту недійсності правочину (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

15. Також вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні заяв про відвід суддів, допускали численні процесуальні порушення, що викликало у відповідачів обґрунтовані сумніви у безсторонності та об`єктивності суду, а також суд першої інстанції порушив порядок розгляду заяви про відвід (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 

16. 05 грудня 2025 року ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року про встановлення недійсності правочинів та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

17. Скаргу мотивує тим, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо потреби встановлювати обставини щодо нікчемності оспорюваних правочинів у разі відмови у задоволенні позову з підстав застосування позивачем неналежного способу захисту (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

18. Крім того, не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на розгляд справи судом першої інстанції справи за відсутності доказів належного повідомлення ОСОБА_4 про дату, час та місце слухання справи, а також розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій суддями, яким були заявлені відводи, порушення судом першої інстанції порядку розгляду відводу (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
19. Зауважує, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам процесуального законодавства проти її волі відстрочив сплату судового збору до ухвалення рішення у справі у надмірному розмірі.

20. 05 січня 2026 року ОСОБА_5 за допомогою засобів поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року у частині відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2025 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини обставини стосовно визнання оспорюваних договорів нікчемними.

21. Скаргу мотивує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31 січня 2024 року, від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

22. Також посилається на відсутність правового висновку Верховного Суду стосовно потреби у встановленні судами преюдиційних обставин щодо нікчемності оспорюваних правочинів, якщо позов не містить вимог щодо застосування наслідків недійсності правочинів (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

23. Наполягає на допущенні судом першої інстанції порушення порядку розгляду відводу та безпідставних відмовах у задоволенні відводів суддям апеляційного суду, розгляді судами справи за відсутності доказів повноважень представника позивача. Зауважує, що необ`єктивність суду апеляційної інстанції на його переконання полягала у прийнятті апеляційної скарги до розгляду за умови сплати судового збору на суму 2 067 грн та подальшого безпідставного донарахування та стягнення судового збору, про що зазначено у оскаржуваній постанові (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

24. У відзиві на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначають, що касаційна скарга безпідставна, позивач не подавав заяв, в яких зазначав би про фраудаторність оспорюваних договорів як підставу пред`явлення позову. Крім того, відповідачі вважають, що банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності оспорюваних договорів.

25.  ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» зазначила, що справа розглянута за відсутності належних доказів повноважень представника АТ КБ «ПриватБанк». Також суд першої інстанції протиправно прийняв до розгляду позов за умови надання позивачем доказів сплати судового збору, неоформлених належним чином. Визнає безпідставними доводи касаційної скарги стосовно належного способу захисту та достатності доказів на підтвердження позовних вимог.

26.  ОСОБА_4 у відзиві на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» зазначила, що до касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» не долучено додатків, зазначених у скарзі, а також доказів повноважень представника заявника. Зауважує, що заявник посилається у касаційній скарзі на правові висновки Верховного Суду, які не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а доводи щодо обґрунтованості позовних вимог ґрунтуються на припущеннях. Наполягає на недобросовісності дій ОСОБА_1 , спрямованих на уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки, що на думку позивача є підставою для задоволення позовних вимог.

27. АТ КБ «ПриватБанк» у відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що доводи касаційної скарги стосовно ненадання повноважень представником позивача не відповідають дійсності з огляду на наявність таких доказів у справі. Також зауважує, що заяву про зміну предмета позову було подано у встановлений законом строк з дотриманням вимог процесуального законодавства. Зауважує, що у справах № 490/13551/14, № 488/3554/16 та № 522/14332/26 не встановлювалися обставини правомірності укладання ОСОБА_1 договорів дарування та договорів іпотеки.

28. У відзиві АТ КБ «ПриватБанк» на касаційну скаргу ОСОБА_4 зазначено, що спірне приміщення вже було предметом спору у справі № 490/963/24, рішенням у якій вже було встановлено факт нікчемності договору дарування ОСОБА_1 зауважує, що спірний об`єкт нерухомості у цій справі не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, а є предметом іпотеки, параметри якого були змінені відповідачем без згоди іпотекодержателя, що вказує на недобросовісність поведінки іпотекодержателя.

Провадження у суді касаційної інстанції

29. Ухвалою від 01 грудня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
30. Підставами касаційного оскарження заявник зазначає пункти 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

31. Ухвалою від 02 грудня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», витребував справу з суду першої інстанції.

32. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

33. Ухвалою від 13 січня 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

34. Підставами касаційного оскарження зазначають пункти 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

35. Іншою ухвалою від 13 січня 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7 .

36. Підставами касаційного оскарження зазначає пункти 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

37. Ухвалою від 25 лютого 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 .

38. Підставами касаційного оскарження заявник зазначає пункти 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

39. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 31 серпня 2006 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 уклали кредитний договір №80 МФ/2006, згідно із умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 250 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних, строком до 30 серпня 2013 року (т. 1 а. с. 6-7).

40. 31 серпня 2006 року ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р. В., зареєстрований в реєстрі за № 4664, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належне їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 29 липня 2004 року нежитлове приміщення промислового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 106,3 кв.м (приміщення 17-1, 99-1', 99-1, 99-2, 99-3, 99-4, 99-5, 99-6) (т. 1 а. с. 8-13). 

41. У пунктах 20.3, 20.7 договору іпотеки сторони визначили, що іпотекодавець ОСОБА_1 зобов`язується не здійснювати зведення, знищення, реконструкцію, перебудову, перепланування предмету іпотеки без відповідного письмового дозволу іпотекодержателя; не передавати предмет іпотеки в оренду (майновий найм), у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати його відчуження або інше розпорядження без письмової згоди іпотекодержателя.

42. У 2009 році АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 80МФ/2006 від 31 серпня 2006 року, яка становила 428 976,17 дол. США (справа № 784/1718/13).

43. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2013 року у справі № 784/1718/13 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 №80 МФ/2006 від 31 серпня 2006 року у сумі 428 976,17 дол. США, що еквівалентно 3 428 806,53 грн, з яких: 205 073,84 дол. США, що еквівалентно 1 638 539,98 грн заборгованість за кредитом; 146 838,40 дол. США, що еквівалентно 1 173 238,81 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 77 063,93 дол. США, що еквівалентно 615 740 грн, пеня, звернуто стягнення відповідно до іпотечного договору від 31 серпня 2006 року на належне на праві власності ОСОБА_1 нежитлове приміщення промислового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 106,3 кв.м (приміщення 17-1, 99-1', 99-1, 99-2, 99-3, 99-4, 99-5, 99-6), з застосуванням процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, з отриманням Банком витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (т. 1 а. с. 14-15).

44. Під час розгляду справи №784/1718/13 виконавчий комітет Миколаївської міської ради 28 вересня 2012 року прийняв рішення № 1015 та № 1023 про надання нежитловим приміщенням, розташованим на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які належали ОСОБА_1 , нової адреси: АДРЕСА_4 , та про оформлення права власності на ці приміщення загальною площею 616,9 кв. м за ОСОБА_1 (свідоцтво про право власності НОМЕР_2 від 05 жовтня 2012 року) (т. 1 а. с. 12).

45. Згідно з договором дарування нежитлового приміщення від 14 жовтня 2015 року, зареєстрованого за № 1010, ОСОБА_1 передала майно безоплатно у власність (подарувала), а ОСОБА_2 прийняла у дар безоплатно: літ.А-4 приміщення 17-1 загальною площею 53,6 кв.м, підвал літ. А приміщення 99-1, 99-2, 99-3, 99-4, 99-5, 99-6, 99-6а, 99-7, 99-8, 99-9, 99-10, 99-11, 99-12, 99-13, 99-14, 99-14а, 99-15, 99-15а загальною площею 266,4 кв.м, що складає 495/1000 часток у праві власності на нежитлові приміщення загальною площею 646,5 кв. м, розташованих у підвалі та на першому поверсі житлового будинку за літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_3 (т. 4 а. с. 107).

46. Відчужувані нежитлові приміщення належали дарувальнику на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 05 жовтня 2012 року.

47. Відповідно до договору дарування нежитлового приміщення від 14 жовтня 2015 року, зареєстрованого за № 1011, ОСОБА_1 передала майно безоплатно у власність (подарувала), а ОСОБА_3 прийняв у дар безоплатно: літ. А-4 приміщення 99-16, 99-17, 99-18, 99-20, 99-21, 99-22, 99-23, 99-24, 99-25, 99-26, 99-27, 99-28, 99-29, 99-30, 99-31, 99-32, 99-33, 99-34, 99-34а, 99-35, 99а-1, 99а-1а, 99а-2, 99а-3, 99а-4, 99а-5, 99а-6 загальною площею 326,5 кв. м, що складає 505/1000 часток у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення загальною площею 646,5 кв. м, розташованих в підвалі та на першому поверсі житлового будинку за літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_3 (т. 4 а. с. 160).

48. Відчужувані нежитлові приміщення належали дарувальнику на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 05 жовтня 2012 року.

49. Загальна площа приміщень була збільшена на 29,6 кв. м внаслідок зносу перестінків.

50. Згідно з договором іпотеки від 14 жовтня 2015 року, зареєстрованого за № 1017, ОСОБА_2 , передала в заставу (іпотеку) ОСОБА_4 нерухоме майно: літ.А-4 приміщення 17-1 загальною площею 53,6 кв.м, підвал літ. А, під. приміщення 99-1, 99-2, 99-3, 99-4, 99-5, 99-6, 99-6а, 99-7, 99-8, 99-9, 99-10, 99-11, 99-12, 99-13, 99-14, 99-14а, 99-15, 99-15а загальною площею 266,4 кв. м, що складає 495/1000 часток у праві власності на нежитлові приміщення загальною площею 646,5 кв. м, розташованих в підвалі та на першому поверсі житлового будинку за літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_3 (т. 4 а. с. 194-195).

51. У пункті 1.2 договору іпотеки вказано, що предмет іпотеки за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо повного та своєчасного виконання іпотекодавцем кожного і всіх його зобов`язань за договором позики, посвідченим 14 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О. С. за реєстровим № 1013, з повернення грошових коштів, наданих в сумі 200 000 грн, зі строком повернення отриманої позики до 14 жовтня 2016 року включно.

52. Відповідно до договору іпотеки від 14 жовтня 2015 року, зареєстрованого за № 1020, ОСОБА_3 передав в заставу (іпотеку) ОСОБА_4 наступне нерухоме майно: літ.А-4 приміщення 99-16, 99-17, 99-18, 99-20, 99-21, 99-22, 99-23, 99-24, 99-25, 99-26, 99-27, 99-28, 99-29, 99-30, 99-31, 99-32, 99-33, 99-34, 99-34а, 99-35, 99а-1, 99а-1а, 99а-2, 99а-3, 99а-4, 99а-5, 99а-6 загальною площею 326,5 кв. м, що складає 505/1000 часток у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення загальною площею 646,5 кв. м, розташованих в підвалі та на першому поверсі житлового будинку за літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_3 (т. 4 а. с. 232-233).

53. У пункті 1.2 договору іпотеки зазначено, що предмет іпотеки за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо повного та своєчасного виконання іпотекодавцем кожного і всіх його зобов`язань за договором позики, посвідченим 14 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О. С., за реєстровим №1016, з повернення грошових коштів, наданих в сумі 500 000 грн, зі строком повернення отриманої позики до 14 жовтня 2016 року включно.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд при прийнятті постанови

54. Аналізуючи доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

55. Згідно зі статтею 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

56. Відповідно до статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилаються учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

57. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).

58. Судом встановлено, що згідно з матеріалами справи ОСОБА_4 направлялася повістка про судове засідання, призначене на 24 квітня 2025 року о 14:00 год, яка повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 6 а. с. 115). Згідно з протоколом судового засідання розгляд справи, призначений на 24 квітня 2025 року, відкладено на 10 червня 2025 року на 14:00 год (т. 6 а. с. 160). У судовому засіданні 10 червня 2025 року ОСОБА_4 участі не брала. Докази направлення ОСОБА_4 судової повістки на судове засідання, призначене на 10 червня 2025 року (засідання, за результатами якого ухвалено рішення по суті спору), у матеріалах справи відсутні.

59. Щонайперше, колегія суддів наголошує, що повернення повістки про виклик до суду з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування учасника справи про час і місце розгляду справи, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 947/15524/20. Крім того, відсутність доказів належного сповіщення ОСОБА_4 про дату, час та місце слухання справи, призначене на 10 червня 2025 року, вказує на обґрунтованість доводів касаційної скарги ОСОБА_4 про порушення її процесуального права внаслідок розгляду судом позову без її участі та за відсутності доказів належного сповіщення про слухання справи, а отже є істотною підставою для безумовного скасування оскаржуваних судових рішень.

60. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

61. Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

62. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 міститься правовий висновок про те, що обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

63. Суд апеляційної інстанції всупереч вимогам пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України не надали оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_4 стосовно розгляду справи за її відсутності, не повідомленої належним чином про дату, час та місце слухання справи. Згідно з вимогами процесуального закону встановлення факту розгляду справи у відсутність учасника справи, несповіщеного належним чином про слухання справи, є безумовною підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення за результатами апеляційного перегляду відповідно до повноважень суду апеляційної інстанції. 

64. Суд апеляційної інстанції всупереч правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18, рішення суду першої інстанції залишив без змін, чим порушив норми процесуального права та не дотримався основних засад (принципів) цивільного судочинства.

65. Відповідно до вимог частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

66. Враховуючи зазначене порушення норм процесуального права, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки порушення допущене саме цим судом.

67. Встановивши порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування постанови та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, колегія суддів не уповноважена відповідно до визначеного законом порядку здійснення цивільного судочинства надавати оцінку іншим доводам касаційних скарг АТ КБ «ПриватБанк»., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

68. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

69. Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

70. З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційні скарги АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню, постанова Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року - скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, допущені цим судом.

Щодо судових витрат

71. Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

72. Оскільки Верховний Суд за результатами касаційного перегляду не змінював судове рішення та не ухвалював нове судове рішення, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. А. Калараш

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

В. В. Пророк