Справа №333/11229/25
Провадження №2/333/1393/26
ЗАОЧНЕ рішення
Іменем України
22 червня 2026 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого – судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №333/11229/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промавтоінвест» про звільнення майна з під арешту, третя особа – Запорізький обласний державний нотаріальний архів, -
В С Т А Н О В И В:
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Промавтоінвест» про звільнення майна з під арешту, третя особа – Запорізький обласний державний нотаріальний архів, в якому просить суд скасувати обтяження та зняти заборону (архівний запис) з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тип обтяження: заборона(архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 2088208 від 15.06.2005 здійснений реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, підстава обтяження: договір застави, Б/н, 25.12.1962 Завод «Комунар»; архівний номер 492342ZАР1, Архівна дата: 17.07.1997, Дата виникнення: 25 12.1962, № реєстру: 14272-101, внутр.№F001653228ЕЕ4С2D7452. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20 жовтня 1989 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20.10.1989 р. актовий запис №500. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Шостої запорізької держаної нотаріальної контори Дячук О.Н. 13.01.1995 року, спадкоємцем ОСОБА_3 є його син – ОСОБА_2 . До складу спадщині увійшов будинок за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після смерті ОСОБА_2 , протягом встановленого законом строку позивачка звернулася до Шостої Запорізької держаної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, де їй було повідомлено, що враховуючи те, що вона постійно проживала разом із спадкодавцем, то в силу ст. 1268 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину. З метою оформлення будинку в реєстрі речових прав на нерухоме майно, у 2025 році позивачка звернулася до Шостої Запорізької держаної нотаріальної контори для оформлення права власності на будинок та надала всі необхідні документи для її оформлення, сплатила держмито для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але при отримані свідоцтва, вже після сплати необхідних платежів, державним нотаріусом Шостої Запорізької держаної нотаріальної контори Зайцевою І.Г. було встановлено наявність заборони (архівного запису) на успадкований позивачем житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстровано: 15.06.2005 10:49:36 за № 2088208 реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, підстава обтяження: договір застави, б/н, 25.12.1962 Завод «Комунар»; архівний номер: 4923422АРІ, архівна дата: 17.07.1997, дата виникнення: 25.12.1962, № реестра: 14272-101, внутр. №F001653228ЕЕ4С207452. Ця ж інформація міститься і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Архівний запис стосується обтяження, накладеного в інтересах Автомобільного заводу «Комунар». В порядку підготовки до судового розгляду, позивачка звернулась із запитом до ПрАТ «Промавтоінвест» (з 19.11.2025 р. ПрАТ «Промавтоінвест» реорганізовано у ТОВ «Промавтоінвест»), яке є правонаступником автомобільного заводу «Комунар». Із відповіді ПрАТ «Промавтоінвест» від 30.10.2025 р. випливає, що Запорізький автомобільний завод «Комунар» не мав можливості надавати позики, так як був державним підприємством. В архівах ПрАТ «Промавтоінвест» не має даних про надання будь яких позик ОСОБА_3 . Також позивачка звернулась до Запорізького нотаріального архіву, із відповіді якого випливає, що згідно з Реєстрів для реєстрації нотаріальних дій Першої запорізької державної нотаріальної контори за 1962 рік: за період з 14 грудня 1962 року по 30 грудня 1962 року № 1 та за період з 14 грудня 1962 року по 30 грудня 1962 року № 2 не прописано вчинення будь-яких нотаріальних дій, в тому числі договорів позики за участю ОСОБА_3 . В справі №16 «Реєстр Першої запорізької державної нотаріальної контори для реєстрації заборон на 1962 рік», за період з 03 січня 1962 року по 28 грудня 1962 року, на сторінках № 61-62 прописано: Номер нотаріальної дії – 443; Найменування банку, номер і дата повідомлення – Завод «Комунар»; Дата одержання повідомлення – 25/ХІІ/62; Дата накладення заборони – 25/ХІІ/62; Прізвище, ім`я, по батькові особи, яка одержала позичку та місце знаходження будівлі – “ ОСОБА_4 ” « АДРЕСА_2 » (згідно реєстру); Дата направлення повідомлення до комунального відділу (сільради) з написом про накладання заборони – 25/ХІІ/62. Відмітка про зняття заборони не прописана. В Справі № 24 «Алфавітна книга обліку заборон за 1953-1989 роки» на сторінці № 86: прописано: Прізвище, ім`я, по батькові власника будинку – « ОСОБА_4 , Ударная, 56 (згідно Алфавітки)»: Номер за реєстром – 443, (олівцем зазначено 14272); Відмітка про зняття заборони або арешту – відсутня. Відмітка про зняття заборони не прописана. Справи «Розпорядження по накладенню і зняттю заборони відчуження нерухомого майна** за 1962 Першої запорізької державної нотаріальної контори», до Запорізького обласного державного нотаріального архіву на зберігання не передавалися. Згідно з описом справ тривалого (понад 10 років) зберігання за 2002-2009 роки інших справ «Розпорядження по накладенню і зняттю заборони відчуження нерухомого майна» немає. Таким чином, правонаступник АЗ «Комунар» не заявляє жодних претензій до позивачки, а нотаріальний архів не має розпорядження про заборону відчуження, а з іншого боку наявність архівного запису 25.12.1962 р. перешкоджає реалізації позивачкою своїх прав по розпорядженню спадковим майном, що зумовлює необхідність звернення до суду із цим позовом.
Позивачка, її представник у судове засідання не з`явилися, представник позивачки надав суду заяву, в якій просив розглянути справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Представник відповідача, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надав. 
Представник третьої особи, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, вирішення спору відніс на розсуд суду. 
Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 20 жовтня 1989 року, актовий запис №500, 20 жовтня 1989 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб (а.с.6). 
На підставі свідоцтва про смерть, виданого 12 травня 1994 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6 зворотна сторона).
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Шостої запорізької держаної нотаріальної контори Дячук О.Н. 13 січня 1995 року, спадкоємцем ОСОБА_3 є його син – ОСОБА_2 (а.с.8).
До складу спадщині увійшов будинок за адресою: АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 25 червня 2015 року (а.с.7). 
Після смерті ОСОБА_2 , протягом встановленого законом строку ОСОБА_1 звернулася до Шостої Запорізької держаної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом.
Згідно з інформацією, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстровано заборону (архівний запис) на об`єкт – житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , тип обтяження: заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 2088208 від 15.06.2005, здійснений реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, підстава обтяження: договір застави, Б/н, 25.12.1962 Завод «Комунар»; архівний номер 492342ZАР1, Архівна дата: 17.07.1997, Дата виникнення: 25 12.1962, № реєстру:14272-101, внутр.№F001653228ЕЕ4С2D7452 (а.с.9).
Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя в справі №333/4352/18, провадження №2/333/205/19 від 12 серпня 2019 року, в 1994 році, державне підприємство «Запорізький автомобільний завод» «Комунар», відповідно до Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 № 210/93, на підставі Розпорядження Представника Президента України у Запорізькій області № 324 від 08.07.1994 року було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Запорізький автомобільний завод» (ВАТ «АвтоЗАЗ»), яке стало правонаступником заводу «Комунар». Створене шляхом корпоратизації відкрите акціонерне товариство «Запорізький автомобільний завод» було правонаступником державного заводу «Комунар», засновником його була держава і майно було державним. В квітні 1998 року державне підприємство ВАТ «АвтоЗАЗ» стало одним із засновників Спільного українсько-корейського підприємства з іноземною інвестицією у формі закритого акціонерного товариства «АвтоЗАЗ-Деу». У подальшому, правонаступником ЗАТ «АвтоЗАЗ-Деу» стало ПрАТ «ЗАЗ». Правонаступником ВАТ «АвтоЗАЗ» стало ПРАТ «Промавтоінвест».
Таким чином, правонаступником автомобільного заводу «Комунар» є ПрАТ «Промавтоінвест» (з 19.11.2025 р. ПрАТ «Промавтоінвест» реорганізовано у ТОВ «Промавтоінвест»).
Відповідно до інформації, наданої ПрАТ «Промавтоінвест» від 30.10.2025 р., Запорізький автомобільний завод «Комунар» не мав можливості надавати позики, так як був державним підприємством. В архівах ПрАТ «Промавтоінвест» не має даних про надання будь яких позик ОСОБА_3 (а.с.12 зворотна сторона).
На підставі інформації, наданої Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом, встановлено, що згідно з Реєстрів для реєстрації нотаріальних дій Першої запорізької державної нотаріальної контори за 1962 рік: за період з 14 грудня 1962 року по 30 грудня 1962 року № 1 та за період з 14 грудня 1962 року по 30 грудня 1962 року № 2 не прописано вчинення будь-яких нотаріальних дій, в тому числі договорів позики за участю ОСОБА_3 . У справі №16 «Реєстр Першої запорізької державної нотаріальної контори для реєстрації заборон на 1962 рік», за період з 03 січня 1962 року по 28 грудня 1962 року, на сторінках № 61-62 прописано: Номер нотаріальної дії – 443; Найменування банку, номер і дата повідомлення – Завод «Комунар»; Дата одержання повідомлення – 25/ХІІ/62; Дата накладення заборони – 25/ХІІ/62; Прізвище, ім`я, по батькові особи, яка одержала позичку та місце знаходження будівлі – « ОСОБА_4 » « АДРЕСА_2 » (згідно реєстру); Дата направлення повідомлення до комунального відділу (сільради) з написом про накладання заборони — 25/ХІІ/62. Відмітка про зняття заборони не прописана.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки, усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина 1 статті 19 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На підставі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Разом з тим, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).
Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Нормами ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно зі ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах – до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Вимоги позивача, що ґрунтуються на її праві на спадщину на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.
Відповідно до статті 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.
Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд.
На підставі викладеного, аналізуючи зібрані по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, враховуючи, що на час звернення із позовом до суду відомості щодо підстав накладення такого арешту (заборони) відсутні і не можуть бути надані суду, інших доказів, які б спростовували цей факт матеріали справи не містять, а також те, що наявною забороною порушуються права позивачки на отримання спадщини, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, зважаючи на те, що підстав для продовження обтяження на майно на даний час не вбачається, суд дійшов висновку, що право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна.
Керуючись Конституцією України, ст. ст. 16, 1218, 1268, 316, 317, 319, 328, 391 ЦК України, ч.4 ст.223, ст.ст.10-13, 77-80, 141, 263-265, 280-283, 289 ЦПК України, суд –
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промавтоінвест» про звільнення майна з під арешту, третя особа – Запорізький обласний державний нотаріальний архів – задовольнити повністю. 
Скасувати обтяження та зняти заборону (архівний запис) з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тип обтяження: заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 2088208 від 15.06.2005 здійснений реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, підстава обтяження: договір застави, Б/н, 25.12.1962 Завод «Комунар»; архівний номер 492342ZАР1, Архівна дата: 17.07.1997, Дата виникнення: 25 12.1962, № реєстру: 14272-101, внутр.№F001653228ЕЕ4С2D7452.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше двох днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складене 22 червня 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя           С.С. Тучков