Єдиний унікальний номер судової справи 462/5511/25
Номер провадження 2/462/2200/26

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Галайко Н. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,

встановив:

І. Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача
Представник позивача ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» - Андрусик Ю. В., 23.07.2025 року (вх. № 16094) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова (документ сформований у системі «Електронний суд» 23.07.2025 року) з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, у якій просить суд:
-стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за комунальну послугу з вивезення та захоронення побутових відходів у загальній сумі 3 279 грн. 73 коп. 
-судові витрати покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.08.2019 року між ОСОБА_1 та ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс», як визначеним рішенням органу місцевого самоврядування виконавцем, було укладено договір № 2-3-2-4-7100 про надання послуг з вивезення побутових відходів. Згідно з умовами вказаного договору ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів, а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги у строки і на умовах, передбачених цим договором. Договір було укладено до 31.12.2019 року (п. 27 договору) з умовою автоматичної пролонгації (п. 30), що відповідає типовому договору затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 року № 1070, жодних заяв чи повідомлень про відмову чи припинення договору від відповідача не надходило. Проте, відповідач не виконує обов`язки, покладені на неї, у зв`язку з чим утворилася заборгованість перед ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» за надані послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 3 279 грн. 73 коп. У зв`язку із заборгованістю відповідача позивач звертався до суду та отримав судовий наказ № 462/957/24 від 12.03.2024 року на стягнення суми 1 181 грн. 60 коп., а також судовий збір у сумі 302 грн. 80 коп., проте ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.08.2024 року зазначений наказ було скасовано на підставі заяви відповідача. У зв`язку з наведеним позивач просить позов задовольнити у повному обсязі (а.с. 1-3).

ІІ. Рух справи в суді
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Галайко Н. М. (а.с. 46).
Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 23.07.2025 року направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі (а.с. 47).
Відповідь на вказаний запит надійшла до суду 25.08.2025 року (а.с. 48).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.08.2025 року позовну заяву було повернуто заявнику (а.с. 49-50).
Постановою Львівського апеляційного суду від 23.03.2026 року апеляційну скаргу ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс задоволено. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 27.08.2025 року постановлено скасувати, справу № 462/5511/25 направити до Залізничного районного суду м. Львова для продовження розгляду (а.с. 103-106).
Супровідним листом Львівського апеляційного суду № 462/5511/25/9923/2026 від 26.03.2026 року стверджується, що справа надійшла у Залізничний районний суд м. Львова 08.04.2026 року (вх. № 9365) (а.с. 108).
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.04.2026 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М. (а.с. 109).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.04.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 57-58).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30.04.2026 року залишено без задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та витребування доказів (а.с. 117-118).

ІІІ. Щодо правової позиції відповідача у справі
У матеріалах справи міститься Довідка про доставку електронного документа, яка свідчить про отримання відповідачем 21.04.2026 року копії ухвали суду про відкриття провадження в її електронний кабінет (а.с. 114).
У вказаний строк відповідач не надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.
Проте, 27.04.2026 року (вх. № 10810) від відповідача у справі - ОСОБА_1 надійшло письмове клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та витребування доказів (документ сформований у системі «Електронний суд» 27.04.2026 року), у якому зазначає, що обґрунтування вимог про стягнення з неї заборгованості ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» посилається на договір від 01.08.2019 року № 2-3-2-4-7100 про вивезення твердих побутових відходів, односторонній (непідписаний нею) акт звірки взаємних розрахунків та рахунок (рахунки) на оплату, виставлені заявником окремо за вивіз ТПВ та за захоронення ТПВ за різні місяці. Дану вимогу вважає є неправомірною та такою, що підлягає відхиленню з огляду на те, що між нею та позивачем відсутні договірні правовідносини щодо надання послуг по вивезенню та захороненню ТПВ. Договір від 01.08.2019 року № 2-3-2-4-7100, на наявність якого посилається позивач, припинив свою дію у встановленому п. п. 26, 30, 31 договору та ст. 598, 652 ЦК України порядку за вимогою однієї із сторін від 01.01.2023 року у зв`язку з істотною зміною обставин - відсутністю споживача в Україні. Іншого договору щодо вивезення ТПВ між сторонами не укладалось. Про вказані обставини вона повідомила позивача листом від 12.12.2023 року в порядку відповіді на вимогу останнього від 23.11.2023 року № 250 про стягнення заборгованості. Договір від 01.08.2019 року було підписано від імені позивача невідомою особою, повноваження якої належним чином не встановлено. Акти виконаних робіт за договором від 01.08.2019 року № 2-3-2-4-7100 протягом строку його дії, ЛКП мені жодного разу, в порушення вимог п. 14 договору та ст. 526, 529 ЦК України не виставлялись та, відповідно, нею не погоджувались. Будь-які послуги за договором від 01.08.2019 року № 2-3-2-4-7100 за період після подання нею заяви від 01.01.2023 року про його припинення їй не надавались та нею відповідно не отримувались в силу фізичного перебування за межами України та неможливістю продукування ТПВ в Україні. Подані позивачем численні щомісячні рахунки на оплату (датовані різними числами та №) їй жодного разу не виставлялись (не надавались). Послуги із захоронення ТПВ, вимога щодо оплати яких міститься у виставлених позивачем рахунках взагалі не фігурує в якості предмету договору від 01.08.2019 року № 2-3-2-4-7100, що свідчить про необґрунтованість розрахунку позову. В розрахунку позову відсутні обґрунтовані причини збільшення нарахованих платежів місяця до місяця. Відповідно, надмірно нараховані та сплачені під час дії договору суми за вказані послуги щодо захоронення ТПВ взагалі підлягають поверненню, як надміру сплачені. Проведений нею розрахунок демонструє наявну з її боку переплату за договором від 01.08.2019 року № 2-3-2-4-7100 в період строку його дії за неузгоджені сторонами та не передбачені вказаним договором послуги з захоронення ТПВ.

IV. Позиція суду
Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Так, у матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд зазначає, що згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Окремо суд вважає необхідним зазначити, що дане рішення ухвалюється з урахуванням періоду перебування судді у відпустці.

V. Встановлені судом фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 01.08.2019 року між ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та відповідачем було укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № 2-3-2-4-7100, на підставі якого здійснювалися нарахування за послуги з вивезення твердих побутових відходів за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24-25).
Відповідно з п. 1 договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № 2-3-2-4-7100 від 01.08.2019 року виконавець зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги у строки і на умовах, передбачених цим договором.
Згідно з п. 2, 10 договору виконавець надає споживачеві послуги з вивезення твердих побутових відходів. Оплата здійснюється згідно договору не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за місяцем у якому надавалися послуги.
У зазначеній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_1 , що у тому числі підтверджується відомостями з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЗМУ ДМС від 25.08.2025 року (а.с. 26, 29, 48).
Також згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 435423053 від 15.07.2025 року, власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с. 28).
Відповідно до розрахунку заборгованості сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 по оплаті наданих послуг з вивезення побутових відходів складає 3 279 грн. 73 коп. (а.с. 4).
Згідно з п. 26, 27 договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № 2-3-2-4-7100 від 01.08.2019 року договір вважається таким, що продовжений, якщо за місяць до закінчення строку її дії одна із сторін не заявила про відмову від договору або його перегляд. Дія договору припиняється у випадках, передбачених чинними нормативно-правовими актами.

VІ. Застосоване судом законодавство
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
При цьому, суд враховує, позицію викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) від 16.06.2021 року, згідно якої реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ч. 5 даної статті, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Питання надання послуг з вивезення побутових відходів регулюються спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про відходи».
Приписами п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до вимог п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Нормою ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно з приписами ч. 1, 3, 4 ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані укласти договір про поводження з побутовими відходами з особою, визначеною у встановленому законодавством порядку. Критерієм якості послуг з вивезення побутових відходів є дотримання графіка вивезення побутових відходів, дотримання правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, дотримання вимог законодавства щодо надання послуг з вивезення побутових відходів. Послуга з поводження з побутовими відходами надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 15 Закону України «Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами; вносити в установленому порядку плату за послуги з поводження з побутовими відходами; виконувати інші обов`язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Порушенням зобов`язання, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Також суд зазначає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України відповідно до п. 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України було продовжено на строк дії такого карантину, який було встановлено на всій території України з 12.03.2020 року та відмінено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651.
Відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Окремо суд зазначає, що у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) вказано, що тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18.05.2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 14-280цс18.
Обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає з ч. 1 ст. 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають з дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.11.2024 року у справі № 463/6799/18, провадження № 61-4628св24).
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України).
Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

VІІ. Мотиви прийняття рішення та висновки суду
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії.
За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.
Так, доведеним є, що між позивачем та відповідачами склалися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг.
Відповідачем не надано суду доказів, що вона відмовилась від послуг з вивезення побутових відходів у встановленому чинним законодавством порядку, не долучено заяв чи повідомлень про припинення договору, а також підтвердження, що остання зверталися до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунках.
Виходячи з наведеного та враховуючи, що порушені права позивача в результаті неотримання оплати за надані послуги підлягають судовому захисту, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за надані послуги з вивезення побутових відходів, у розмірі 3 279 грн. 73 коп.

VІІІ. Судові витрати по справі
Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

8.1. Щодо судового збору
За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд враховує, що ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0, 8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Згідно платіжної інструкції № 192 від 15.07.2025 року та платіжної інструкції № 152 позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 422 грн. 40 коп. (а.с. 8).
З огляду на зазначене, а також те, що позовна заява була подана до суду у електронному вигляді з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», з урахування ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0, 8 у розмірі 2 422 грн. 40 коп.
На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд -

ухвалив:

1. Позовну заяву Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» заборгованість за комунальну послугу з вивезення та захоронення побутових відходів в розмірі 3 279 (три тисячі двісті сімдесят дев`ять) грн. 73 коп.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» - 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору.

4. Порядок оскарження рішення суду та набрання ним законної сили
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

5. Відомості щодо учасників справи:
Позивач: Львівське комунальне підприємство «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» (код ЄДРПОУ: 03348465, електронна пошта: lsct.lviv@gmail.com, місцезнаходження: 79019, м. Львів, вул. Жовківська, 18);
Відповідач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Текст судового рішення складено 10.06.2026 року.

Суддя/підпис/      
Згідно з оригіналом.
Суддя:        Н. М. Галайко