ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" червня 2026 р. Справа№ 925/1454/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Михальської Ю.Б.
суддів: Тищенко А.І. 
Мальченко А.О. 

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Павогодж»
на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.02.2026 
у справі №925/1454/25 (суддя Зарічанська З.В.)
за позовом Жашківської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Павогодж» 
про стягнення 34 264,08 грн, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог 

Жашківська міська рада (далі, позивач або Рада) звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Павогодж» (далі, відповідач або Товариство) про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 34 264,08 грн за період з 01.01.2022 по 01.10.2025 за використання земельної ділянки комунальної власності площею 0,4017 га, з кадастровим номером 7120984000:02:001:0605, без правовстановлюючих документів.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 13.02.2026 у справі №925/1454/25 позов задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Павогодж» на користь Жашківської міської ради на розрахунковий рахунок UA988999980334199812000023627, призначення платежу: 18010600, одержувач: ГУК у Черкаській області/тг м. Жашків/18010600 банк: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, Код отримувача; 37930566, безпідставно збережені кошти у розмірі неотриманої орендної плати в сумі 34 264,08 грн.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Павогодж» на користь Жашківської міської ради на розрахунковий рахунок UA818201720344220002000022243, Банк: ДКСУ м. Київ, отримувач: виконавчий комітет Жашківської міської ради, код 04060826, витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028 грн.
Приймаючи вказане рішення, суд установив, що відповідачу належить на праві власності нерухоме майно (нежитлова будівля), розташоване на спірній земельній ділянці з кадастровим номером 7120984000:02:001:0605 площею 0,4017 га, яка належить позивачу. Проте матеріали справи не містять доказів оформлення відповідачем права користування спірною земельною ділянкою. 
При цьому судом відхилені доводи відповідача про те, що із придбанням АО СК «Глазер» у КСП «Литвинівка» нерухомості на підставі Договору купівлі-продажу від 05.11.1994 №14 він, як юридична особа, створена на підставі «Приказа № 10» директора АО СК «Глазер» Пасічника Ю.Л. від 10.02.1998 «Про реорганізацію АО СК «Глазер», отримав право на постійне користування ділянкою землі загальною площею 3 600 кв.м, яка розташована навколо будинку, оскільки, по-перше, станом на момент ухвалення рішення судом відповідач оригінал «Приказа №10» від 10.02.1998 суду для огляду не надав, у той час як позивач ставив під сумнів відповідність поданого відповідачем доказу його оригіналу, по-друге відповідач в силу прямих норм закону, чинних в момент придбавання у власність нежитлової будівлі, не міг набути право постійного користування земельною ділянкою, на якій така нежитлова будівля розташована, по-третє, навіть якщо припустити випадок можливості набуття права постійного користування земельною ділянкою відповідачем, таке право відповідно до п. 3.2.2. Договору купівлі-продажу та відповідно до статті 125 Земельного кодексу України в редакції на момент набуття права власності відповідачем на нерухоме майно повинно бути підтверджене документом, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державною реєстрацією.
За висновками суду відповідач користується спірною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. У заявлений позивачем період з 01.01.2022 по 01.10.2025 відповідач безпідставно не сплачував кошти за користування земельною ділянкою, на якій розміщується належне йому на праві власності нежитлове приміщення, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України. Позивач правильно розрахував очікувану орендну плату від відповідача, яку той утримав у загальному розмірі 34 381,74 грн, з яких: за 2022 рік (період 01.01.2022 - 31.12.2022) - 15 615,59 грн; за 2023 рік (період 01.01.2023 - 31.12.2023) - 15 615,59 грн; за 2024 рік (період 01.01.2024 - 31.12.2024) - 1 712,26 грн; за 2025 рік (період 01.01.2025 - 01.10.2025) - 1 438,30 грн. При цьому позивач врахував, що відповідно до листа від 12.11.2025 № 131/02-16 фінансового управління Жашківської міської ради, від ТОВ «Павогодж» с. Литвинівка у 2022 році на рахунок орендної плати з юридичних осіб надійшли кошти в сумі 117,66 грн.
Отже, позивач обґрунтовано заявив до стягнення з відповідача 34 264,08 грн (34 381,74 - 117,66) й позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 04.03.2026 через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Павогодж» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 13.02.2026 у справі №925/1454/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до такого:
- у рішенні суду першої інстанції вказано, що передача земельної ділянки комунальної власності у постійне користування товариству з обмеженою відповідальністю не передбачена законодавством на момент виникнення права власності на нерухоме майно. Проте, вказане спростовується висновками Верховного Суду. Так, відповідач є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства, яке користувалось земельною ділянкою на праві постійного користування на підставі виданого Державного акту. Водночас, припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення юридичної особи, зважаючи на положення частини 1 статті 141 Земельного кодексу України, допускається лише у випадку, коли припинення такої особи виключає правонаступництво (зазначену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 21.02.2011 у справі №21-3а11, у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №911/4065/16, від 21.05.2018 у справі №922/1017/17, від 31.10.2018 у справі №916/1776/17; від 10.10.2018 у справі №907/916/17). Отже, право користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку, не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за змістом чинного Земельного кодексу України не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача. Зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 26.09.2011 у справі №6-14цс11 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.05.2019 у справі №914/1104/18;
- суд першої інстанції зазначив, що передача земельної ділянки повинна бути підтверджена державним актом, що видається Радою народних депутатів. Оскільки такий акт відповідач не надав, тому за висновками суду право постійного користування земельною ділянкою Товариством не доведено. Проте, вказане спростовується висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.11.2019 у справі №823/1984/16. Так, право постійного користування землею, яке виникло в суб`єкта господарювання до набрання чинності ЗК України - 01 січня 2002 року, продовжує зберігатися у подальшому, а отже, може переходити від підприємства до його правонаступника. Державний акт про право постійного користування земельною ділянкою є документом, який посвідчує наявність такого права. Існування права постійного користування земельною ділянкою у відповідного суб`єкта не залежить від наявності чи відсутності у нього такого державного акта.
Крім того, у своїй апеляційній скарзі відповідач також просить суд витребувати у Архівного відділу Уманської райдержадміністрації інформацію, на якій правовій підставі та у кого перебувала земельна ділянка за адресою: вул. Ленінградська, 50а (наразі вул. Миру), с. Литвинівка, Черкаська обл. станом на 12.11.1994 (державний акт, рішення, договір оренди тощо) та витребувати в Архівного відділу Уманської райдержадміністрації копію рішення Жашківської районної ради від 16.03.1995 №3-16.
У даному контексті відповідач наголошує, що ухвалою суду першої інстанції за клопотанням відповідача були витребувані у Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру копії доказів перебування земельної ділянки за адресою: вул. Ленінградська (Миру), 50а, с. Литвинівка, Жашківського району Черкаської області на праві власності або на праві постійного користування у КСП «Литвинівка» до укладення договору купівлі-продажу від 12.11.1994. 12.02.2026 через підсистему «Електронний суд» була надана відповідь від 16.01.2026 за №9-23-0.2-256/2-26, відповідно до якої вказано, що у журналі реєстрації державних актів колективних сільськогосподарських підприємств наявний запис щодо реєстрації та видачі державного акту на право колективної власності та постійного користування землею серія ЧР №3-23 КСП «Литвинівка» с. Литвинівка Жашківського району Черкаської області. Зазначений Державний акт було видано на підставі рішення Жашківської районної ради від 16.03.1995 №3-16. Відповідно до наявних у Відділі №3 планово-картографічних матеріалів роздержавлення земель колишнього КСП «Литвинівка» с. Литвинівка Жашківського району Черкаської області земельна ділянка за адресою: Ленінградська, 50а (наразі вулиця Миру), с. Литвинівка Черкаської області належала до земель колективної власності КСП «Литвинівка». Отже, ТОВ «Павогодж» користується/володіє земельною ділянкою за адресою Ленінградська, 50а (наразі вулиця Миру), с. Литвинівка Черкаської області на тих самих правових підставах, які були у попереднього власника будівлі, КСП «Литвинівка». Відповідь від ГУ Держгеокадастру у Черкаській області надійшла до «Електронного суду» 12.02.2026, а 13.02.2026 було ухвалене рішення у справі, що позбавило сторону на подання клопотання про витребування доказів в іншого державного органу, який може бути розпорядником такої інформації, зокрема архів. Встановлення правової підстави користування/володіння спірною земельною ділянкою КСП «Литвинівка» на день відчуження нежитлової будівлі, має ключове значення для вирішення спору.
Згодом 05.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Павогодж» до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення доказів, у якому відповідач просив долучити до матеріалів справи відповідь Архівного відділу Уманської райдержадміністрації №04-05/57 від 02.03.2026, до якої додано копію рішення Жашківської районної ради №3-16 від 16.03.1995 та копію рішення Литвинівської сільської ради №24-2/У від 16.04.2007 «Про оформлення права власності».
У подальшому відповідачем через підсистему «Електронний суд» також було заявлене клопотання від 06.04.2026 про поновлення строку та долучення до матеріалів справи нових доказів - копії розпорядження Жашківської РДА від 19.06.2009 №181 «Про надання дозволу на підготовку землевпорядною організацією проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» ТОВ «Павогодж» та копії акту №1 від 05.03.2010 про передачу межових знаків під охорону та зберігання ТОВ «Павогодж».

Узагальнені доводи та заперечення позивача

30.03.2026 від позивача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, залишити рішення суду без змін.
У відзиві позивач зазначив таке:
- відповідачем не надано суду доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Павогодж» є юридичною особою, яка утворилася у зв`язку з реорганізацією Колективного сільськогосподарського підприємства «Литвинівка». За вказаних обставин є недоречним посилання відповідача на правові позиції, викладені Верховним Судом України та Верховним Судом, в яких встановлювалися обставини набуття права постійного користування земельними ділянками саме правонаступниками юридичних осіб, які було припинено в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації;
- з огляду на норми діючого на час укладення договору купівлі-продажу (передачі права власності) законодавства, умови самого договору, позивач вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності права постійного користування у ТОВ «Павогодж» на спірну земельну ділянку, а саме - відповідного державного акта на право постійного користування землею. З урахуванням викладеного, посилання відповідача на Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 є нерелевантним, оскільки висновки про те, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянку не можуть бути застосовані у даній господарській справі з тих підстав, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Павогодж» не є правонаступником КСП «Литвинівка» та не набуло права постійного користування земельною ділянкою в порядку та у спосіб, передбачений чинним на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна;
- відповідач, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №823/1984/16, висновує, що існування у нього права постійного користування спірною земельною ділянкою не залежить від наявності чи відсутності у нього такого державного акта. Посилання на вказану правову позицію є помилковим та таким, що не підлягає застосуванню при розгляді даної господарської справи, оскільки у справі №823/1984/16 також розглядалося питання щодо наявності права постійного користування землею сільськогосподарського призначення у правонаступника у правонаступника Державного підприємства «Родниківка» - Колективного сільськогосподарського підприємства «Родниківка».
Також 08.04.2026 позивач подав через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду заперечення на клопотання відповідача від 06.04.2026 про долучення доказів.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Павогодж» на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.02.2026 у справі №925/1454/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.
Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1454/25; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду Черкаської області.
13.03.2026 матеріали справи №925/1454/25 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Павогодж» на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.02.2026 у справі №925/1454/25, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), враховуючи, що предметом розгляду у справі є вимога про стягнення 34 264,08 грн, а отже вказана справа відноситься до малозначних у розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань. 
Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (довідок про доставку копії ухвали від 16.03.2026 до електронних кабінетів позивача та відповідача), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 строків на подання учасниками справи документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті у розумний строк, застосувавши статті 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 3 Конституції України та статті 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до інформації Відділу №3 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області у Журналі реєстрації державних актів колективних сільськогосподарських підприємств наявний запис щодо реєстрації та видачі державного акту на право колективної власності та постійного користування землею серія ЧР №3-23 КСП «Литвинівка» с. Литвинівка Жашківського району Черкаської області. Зазначений Державний акт було видано на підставі рішення Жашківської районної ради від 16.03.1995 №3-16. У Відділі №3 архівний примірник державного акту серія ЧР №3-23 КСП «Литвинівка» с. Литвинівка відсутній.
Державний акт серії ЧР № 3-23 КСП «Литвинівка» у матеріалах справи відсутній, відповідно суд позбавлений можливості достеменно встановити, в якому розмірі та які поворотні точки земельної ділянки, яка перебувала відповідно до державного акту серія ЧР №3-23 на праві постійного користування КСП «Литвинівка».
Згідно з витягом із протоколу №14 від 05.11.1994 засідання правління КСП «Литвинівка» Жашківського району Черкаської області, прийнято рішення продати акціонерному товариству «Глазер-ЮН» незавершену будову кормоцеху по балансовій вартості.
05.11.1994 між Колективним сільськогосподарським підприємством «Литвинівка» (Продавець) та акціонерним товариством «Глазер ЮН» (Покупець) на підставі рішення загальних зборів Колективного сільськогосподарського підприємства «Литвинівка» від 5 листопада 1994 року укладено Договір купівлі-продажу (передачі права власності) на окремо розташований будинок та розташоване у ньому майно (далі - Договір купівлі-продажу).
Згідно з пунктом 1.1. Договору купівлі-продажу Продавець цим продає, а Покупець цим купує наступне згідно до умов, що визначені у цьому Договорі:
1.1.1. Будинок, що розташований за адресою Україна, Черкаська обл., Жашківський район, село Литвинівка, вул. Ленінградська (кормоцех) який більш повно позначено на плані, що додається до цього Договору як Додаток 1 (надалі - «Будинок»), та
1.1.2. Обладнання, майно, обігові засоби (надалі разом - «Майно»), котрі в момент підписання Акту Прийому-Передачі знаходяться у вищезгаданому Будинку і описані в додатку № 2 до даного Договору.
Відповідно до пункту 1.2. Договору купівлі-продажу із придбанням Об`єкту Покупець також отримує право на постійне користування ділянкою землі загальною площею 3 600 кв.м., яка розташована навколо Будинку, як про це помічено червоним на плані, що додається у Додатку 1, включаючи всю землю під Будинком (надалі - «Земля»).
Покупець отримує всі права власності на Об`єкт після сплати Покупної Ціни в повному обсязі (пункт 3.1. Договору купівлі-продажу).
Продавець погоджується передати право користування землею Покупцеві, або сприяти цьому, до Дати Передачі. Передача повинна бути підтверджена державним актом, що видається відповідною Радою народних депутатів у формі, яка зазначена у Додатку 4 (пункт 3.2.2. Договору купівлі-продажу).
Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання (пункт 6.3. Договору купівлі-продажу).
Також 12.11.1994 Колективне сільськогосподарське підприємство «Литвинівка» Жашківського району та акціонерне товариство «Глазер ЮН» підписали Договір купівлі-продажу, відповідно до якого Колективне сільськогосподарське підприємство «Литвинівка» Жашківського району Черкаської області продало, а акціонерне товариство «Глазер ЮН» купило незакінчене будівництво кормоцеху, що знаходиться в селі Литвинівка Жашківського району Черкаської області.
Це незакінчене будівництво кормоцеху належить продавцю на підставі запису в книзі обліку основних засобів КСП «Литвинівка», згідно довідки №65, виданої КСП «Литвинівка Жашківського району 11 листопада 1994 року».
Відповідачем долучено до матеріалів справи копію «Приказа № 10» директора АО СК «Глазер» Пасічника Ю.Л. від 10.02.1998 Про реорганізацію АО СК «Глазер», відповідно до якого, для сплати податків в місцевий бюджет/м. Жашків/ вирішено створити на основі АО СК «Глазер», яке зареєстроване в м. Києві, нове підприємство ТОВ «Павогодж» з юридичною адресою: с. Литвинівка, вул. Ленінградська, 50а, Жашківський р-н, Черкаська обл.
Як вбачається з матеріалів справи, 09.01.2026 Жашківська міська рада подавала до суду першої інстанції клопотання про витребування оригіналів письмових доказів з вимогою витребувати у ТОВ «Павогодж» оригінали всіх письмових доказів, які знаходяться у нього, а також зобов`язати відповідача зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналів письмових доказів з метою подальшого їх витребування у відповідної особи.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 15.01.2026 суд зобов`язав ТОВ «Павогодж» надати суду для огляду оригінали доказів, які знаходяться у нього та які були раніше подані суду в копіях, а також зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналів письмових доказів з метою подальшого їх витребування у відповідної особи.
Супровідним листом 20.01.2026 відповідач надав оригінали документів, копії яких були раніше подані ним до суду, окрім «Приказа № 10» від 10.02.1998. Щодо такого документа відповідач зазначив, що його оригінал наявний у ТОВ «Павогодж», проте у зв`язку з тим, що вказаний документ є архівним необхідний додатковий час для його пошуку. Вказаний документ буде наданий відразу після вчинення всіх дій по його пошуку.
Проте, станом на момент ухвалення рішення судом відповідач оригінал «Приказа № 10» від 10.02.1998 суду для огляду не надав.
Розпорядженням голови Жашківської районної державної адміністрації №50 від 04.03.1998 «Про реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Повогодж», вирішено зареєструвати Товариство з обмеженою відповідальністю «Повогодж», місцезнаходження с. Острожани Жашківського району Черкаської області.
06.03.2001 Литвинівська сільська рада ухвалила рішення №13-8 «Про розгляд заяви директора ТОВ «Павогодж», відповідно до якого вирішила дозволити директору ТОВ «Павогодж» Пасічнику Юрію Леонідовичу проводити збір матеріалів для відводу землі під будівлі.
Водночас доказів збору матеріалів відповідачем для відводу землі та самого факту відводу землі матеріали справи не містять.
16.04.2007 Литвинівська сільська рада ухвалила рішення №24-2/У «Про оформлення права власності на майно», відповідно до якого, розглянувши заяву ТОВ «Павогодж» про визнання права власності на об`єкти нерухомості взамін договору по вул. Ленінградській, 50а, розглянувши договори купівлі-продажу будівлі (незакінчене будівництво кормоцеху) від 12.11.1994 на суму 40285000 крб., і відповідно до п. 42 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», абзацу 1, підпункту «а», пункту 6.1., розділу 6 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2005 за №66\7387 «Про внесення змін та доповнень до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», вирішила визнати право власності на будівництво кормоцеху, яка розташована по вул. Ленінградській, 50а в с. Литвинівка Жашківського району Черкаської області, за ТОВ «Павогодж».
07.10.2008, згідно з витягом Жашківського виробничого відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно, зареєстровано право колективної власності ТОВ «Павогодж» на нежитлову будівлю за адресою: вул. Ленінградська, буд. 50а, с. Литвинівка, Жашківський р., Черкаська обл.
Супровідним листом від 12.01.2026 Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області надало Жашківській міській раді скановану копію «Технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,8000 га на земельні ділянки площею 0,4017 га та площею 1,3983 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва територіальній громаді с. Литвинівка, в особі Литвинівської сільської ради в с. Литвинівка, вул. Миру, 50-а Жашківського району Черкаської області», зі змісту якої випливають такі обставини.
17.11.2015 Литвинівська сільська рада Жашківського району Черкаської області ухвалила рішення №1-12/VII «Про перейменування вулиць села Литвинівка Жашківського району Черкаської області», відповідно до якого, серед іншого, вирішила перейменувати вулицю Ленінградську на вулицю Миру.
30.06.2016 Литвинівська сільська рада звернулась до ПП «Земекспертцентр» з клопотанням №292 про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1.8000 га Литвинівській сільській раді для потреб територіальної громади району (розміщення виробничої бази) за рахунок земель Литвинівської сільської ради в с. Литвинівка, вул. Ленінградська, 50 Жашківського району Черкаської області.
16.09.2016 Литвинівська сільська рада Жашківського району Черкаської області ухвалила рішення №7-8/VII «Про поділ земельної ділянки», відповідно до якого вирішила надати згоду на поділ земельної ділянки площею 1,8000 га, кадастровий номер 7120984000:02:001:0060 на земельні ділянки площею 0,4017 га та площею 1,3983 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (для розміщення виробничої бази) в с. Литвинівка, вулиця Миру, 50-а.
18.10.2017 Литвинівська сільська рада ухвалила рішення №13-3/VII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки», відповідно до якого вирішила затвердити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,8000 га на земельні ділянки площею 0,4017 га та площею 1,3983 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва територіальній громаді с. Литвинівка, в особі Литвинівської сільської ради с. Литвинівка, вул. Миру, 50-а Жашківського району Черкаської області.
Відповідно до пояснювальної записки, яка є частиною технічної документації, зокрема встановлено таке.
Роботи по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,8000 на земельні ділянки площею 0,4017 га та площею 1,3983 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва територіальній громаді с. Литвинівка, в особі Литвинівської сільської ради в с. Литвинівка, вул. Миру, 50-а Жашківського району Черкаської області виконані ПП «Земекспертцентр» згідно вимог нормативно-правових документів.
Підставою для проведення робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки являється клопотання, рішення Литвинівської сільської ради «Про поділ земельної ділянки» від 16.09.2016 №7-8/VII та завдання на складання технічної документації із землеустрою.
На земельній ділянці площею 1,8000 га знаходиться нежитлова будівля (незакінчене будівництво кормоцеху), яка перебуває у власності ТОВ «Павогодж» згідно договору купівлі продажу від 12.11.1994 року №2-941 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.10.2008.
Даною технічною документацією передбачено внести інформацію до Державного земельного кадастру про земельні ділянки площею 0,4017 га та площею 1,3983 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва територіальній громаді с. Литвинівка, в особі Литвинівської сільської ради в с. Литвинівка, вул. Миру 50-а Жашківського району, Черкаської області.
27.01.2017, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, внесено запис про реєстрацію права власності Литвинівської сільської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 7120984000:02:001:0060 площею 1,8 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: Черкаська обл., Жашківський р., с. Литвинівка, вулиця Миру, земельна ділянка 50, а.
20.08.2018, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7120984000:02:001:0605 площею 0,4017 га, розташованої за адресою: Черкаська обл., Жашківський р., с. Литвинівка, вулиця Миру, земельна ділянка 50-а, зареєстровано право оренди ТОВ «Павогодж» на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 20.07.2018, видавник: сторони договору. Строк дії: 20.07.2023, з правом пролонгації. Орендодавець - Жашківська міська рада.
Отже, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7120984000:02:001:0605 належить Жашківській міській раді; належне відповідачу на праві власності нерухоме майно (нежитлова будівля) розташоване на спірній земельній ділянці з кадастровим номером 7120984000:02:001:0605 площею 0,4017 га, яка належить позивачу.
09.11.2021 Господарський суд Черкаської області ухвалив рішення у справі №925/481/21 за позовом ТОВ «Павогодж» до Жашківської міської ради про скасування державної реєстрації права оренди з одночасним його припиненням, яким позовну заяву ТОВ «Павогодж» від 13.04.2021 задовольнив повністю: скасував державну реєстрацію права оренди (запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право №27615112): Дата, час державної реєстрації: 20.08.2018 10:46:01; Державний реєстратор: Джус Юлія Валеріївна, Виконавчий комітет Жашківської міської ради, Черкаська обл.; Підстава для державної реєстрації: договір оренди землі, сері та номер: б/н, виданий 20.07.2018, видавник: сторони договору; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42676288 від 23.08.2018 09:39:25, Джус Юлія Валеріївна, Виконавчий комітет Жашківської міської ради, Черкаська обл.; Вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки; Зміст, характеристика іншого речового права: Строк дії: 20.07.2023, з правом пролонгації; Відомості про суб`єкта іншого речового права: Орендар: Товариство з обмеженою відповідальністю «Павогодж», код ЄДРПОУ: 25585415, країна реєстрації: Україна; Орендодавець: Жашківська міська рада, код ЄДРПОУ: 36000377, країна реєстрації: Україна; Опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка площею 0,4017 га., з одночасним припиненням права оренди земельної ділянки площею 0,4017 га, кадастровий номер 7120984000:02:001:0605 за адресою: Черкаська область, Жашківський район, с. Литвинівка, вул. Миру, земельна ділянка 50а.
Із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішення Господарського суду Черкаської області від 09.11.2021 у справі №925/481/21 не було оскаржене сторонами та набрало законної сили 28.12.2021.
Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.2021, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7120984000:02:001:0605 площею 4017 кв.м становить 156 155,86 грн.
27.05.2021 Жашківська міська рада ухвалила рішення №9-22/VIII «Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у Жашківській міській територіальній громаді», відповідно до пункту 1 якого вирішила затвердити ставки орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у Жашківській міській територіальній громаді Черкаської області визначені в додатку 1 до рішення. Згідно з п. 2 зазначеного рішення, останнє набирає чинності з 01.07.2021.
У свою чергу відповідно до витягу з Додатка 1 до рішення Жашківської міської ради від 27.05.2021 №9-22/VIII розмір ставки орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у Жашківській міській об`єднаній територіальній громаді Черкаської області, яка вводиться в дію з 01.07.2021 за землі з кодом цільового призначення земель - 01.01 - землі сільськогосподарського призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, становить 10% нормативної грошової оцінки.
25.05.2023 Жашківська міська рада ухвалила рішення №25-223/VIII «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель частини Жашківської міської територіальної громади сіл Бузівка, Житники, Литвинівка, Леміщиха, Олександрівка, Тетерівка, Пугачівка Уманського району Черкаської області», відповідно до пункту 1 якого вирішила затвердити технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель населених пунктів сіл Бузівка площею 692,24 га, Житники - 415,4 га, Литвинівка - 258,9192 га, Леміщиха - 274,25 га, Олександрівка - 316,71 га, Тетерівка - 548,4 га, Пугачівка - 521,5 га Жашківської міської ради Уманського району Черкаської області. Відповідно до пункту 2 вказаного рішення Жашківська міська рада вирішила нормативну грошову оцінку земельної ділянки ввести в дію з 01.01.2024.
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 7120984000:02:001:0605 площею 0,4017 га, станом на 29.03.2024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 17 122,59 грн.
27.03.2025 Жашківська міська рада ухвалила рішення №27-113/VIII «Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у Жашківській міській територіальній громаді Черкаської області», відповідно до якого, зокрема, вирішила:
1. Затвердити ставки орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у Жашківській міській територіальній громаді Черкаської області визначені в додатку 1 до рішення.
2. Рішення набирає чинності з 1 квітня 2025 року.
3. Вважати таким, що втратило чинність з 01.04.2025 року, рішення Жашківської міської ради від 27.05.2021 №9-22/VIII «Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у Жашківській міській територіальній громаді Черкаської області».
Згідно з витягом із Додатка 1 до рішення міської ради від 27.03.2025 №27-113/VIII розмір ставки орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у Жашківській міській об`єднаній територіальній громаді Черкаської області, яка вводиться в дію з 01.07.2021 за землі з кодом цільового призначення земель - 01.01 - землі сільськогосподарського призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, становить 10% нормативної грошової оцінки.
Відповідно до витягу №НВ-7100668872025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7120984000:02:001:0605 станом на 16.09.2025 становить 19 177,30 грн.
24.09.2025 Виконавчий комітет Жашківської міської ради ухвалив рішення №253 «Про затвердження акту визначення розміру збитків, заподіяних внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів ТОВ «Павогодж».
Відповідно до Акта комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам про визначення суми коштів за фактичне користування земельною ділянкою площею 0,4017 га, яка розташована по вул. Миру, 50-а, с. Литвинівка Уманського району Черкаської області, ТОВ «Павогодж» за період з 01.01.2022 року по 01.10.2025 року включно, затвердженого рішенням виконавчого комітету Жашківської міської ради від 24.09.2025 № 253, земельна ділянка комунальної власності, яка розташована по вул. Миру, 50-а, в м. Литвинівка Уманського району Черкаської області, площею 0,4017 га, кадастровий номер 7120984000:02:001:0605, використовується ТОВ «Павогодж» без правовстановлюючих документів. За розрахунком, зазначеним у Акті, сума коштів за фактичне користування земельною ділянкою площею 0,4017 га, яка розташована по вул. Миру, 50-а, с. Литвинівка Уманського району Черкаської області, ТОВ «Павогодж» за період 01.01.2022 - 01.10.2025 включно становить 34 264,08 грн.
Позивач звернувся до відповідача з листом від 10.10.2025 №742/09-10, в якому просив добровільно у строк до 31.10.2025 перерахувати суму коштів за фактичне користування земельною ділянкою в розмірі 34 264,08 грн за відповідними реквізитами. Додатками до цього листа зазначено Акт комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі - землекористувачам про визначення суми коштів за фактичне користування земельною ділянкою площею 0,4017 га, яка розташована по вул. Миру, 50-а, с. Литвинівка Уманського району Черкаської області, Товариством з обмеженою відповідальністю «Павогодж» за період з 01.01.2020 року по 01.10.2025 року включно, та копія рішення виконавчого комітету Жашківської міської ради від 24.09.2025 № 253.
Згідно з наданими позивачем доказами, зазначене поштове відправлення повернуто відправнику із зазначенням причин «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 1, а.с. 31 - 31 зворот).
Листом від 12.11.2025 №131/02-16 фінансове управління Жашківської міської ради повідомило міського голову, що від ТОВ «Павогодж» с. Литвинівка у 2022 році на рахунок орендної плати з юридичних осіб надійшли кошти в сумі 117,66 грн згідно виписки УДКСУ від 31.01.2022 №15252 з призначенням платежу: 25585415; №925/1076/20; 01.07.2021; ТОВ «Павогодж» №66097389 Кошти за ВД стягнуті на користь держави. За період з 01.01.2023 по 01.11.2025 до бюджету Жашківської міської ради територіальної громади кошти орендної плати з юридичних осіб від ТОВ «Павогодж» не надходили.
Позивач стверджує, що відповідач як власник нежитлової будівлі продовжує користуватися земельною ділянкою площею 0,4017 га, кадастровий номер 7120984000:02:001:0605, без правовстановлюючих документів, не здійснюючи при цьому оплату за користування землею, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції заперечував проти позову, посилаючись на те, що згідно з нормами цивільного та земельного законодавства, чинними на час виникнення спірних правовідносин, земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. ТОВ «Павогодж» отримало на праві власності кормоцех після КСП «Литвинівка» на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.1994. У зв`язку з цим, за твердженнями відповідача, він набув також право постійного користування земельною ділянкою, розташованою під придбаним об`єктом та необхідною для його обслуговування, оскільки така земельна ділянка до цього належала на праві постійного користування КСП «Литвинівка».

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Щодо заявленого скаржником клопотання від 05.03.2026 про поновлення процесуального строку для подання доказу та долучення до матеріалів справи відповіді Архівного відділу Уманської райдержадміністрації №04-05/57 від 02.03.2026, до якої додано копію рішення Жашківської районної ради №3-16 від 16.03.1995 та копію рішення Литвинівської сільської ради №24-2/У від 16.04.2007 «Про оформлення права власності», суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що ненадання відповідачем вказаних документів зумовлено винятковістю такого випадку (відповідь Держгеокадастру на виконання ухвали суду від 15.01.2026 разом із листом ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 16.01.2026 №9-23-0.2-256/2-26 надійшла до Господарського суду Черкаської області через підсистему «Електронний суд» 12.02.2026, а 13.02.2026 судом було ухвалене рішення у справі, у зв`язку з чим відповідач до дати ухвалення рішення об`єктивно не зміг заявити клопотання про витребування доказів в іншого державного органу, який може бути розпорядником такої інформації, зокрема, до Архівного відділу Уманської райдержадміністрації), а тому, з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених у статтях 124, 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України, а також у статтях 76-79 Господарського процесуального кодексу України, суд поновив строк на подання та прийняв надані відповідачем 05.03.2026 до справи на стадії апеляційного розгляду документи, проте, їх оцінка буде здійснена судом апеляційної інстанції в сукупності з усіма наявними у справі доказами та перевіркою обставин справи.
Що ж до заявленого відповідачем клопотання від 06.04.2026 про поновлення строку та долучення до матеріалів справи нових доказів - копії розпорядження Жашківської РДА від 19.06.2009 №181 «Про надання дозволу на підготовку землевпорядною організацією проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» ТОВ «Павогодж» та копії акту №1 від 05.03.2010 про передачу межових знаків під охорону та зберігання ТОВ «Павогодж», то суд ухвалив відмовити у його задоволенні з огляду на таке.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
За змістом статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Водночас, згідно з частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно з частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідач у поданому клопотанні наголошує на тому, що під час судового розгляду справи №580/11732/25 за позовом ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру в Черкаській області, третя особа: Жашківська міська рада про визнання дій протиправними щодо формування витягу з НГО на земельну ділянку 7120984000:02:001:0604, площею 1,3983 га, ГУ Держгеокадастру в Черкаській області надало до суду копію розпорядження Жашківської районної державної адміністрації від 19.06.2009 №181, відповідно до якого надано дозвіл на підготовку землевпорядною організацією проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Павогодж» орієнтовною площею 1,8 га для розміщення та обслуговування нерухомого майна, придбаного у КСП «Литвинівка» згідно з договором купівлі - продажу нерухомого майна від 12.11.1994. Отже, Жашківська міська рада, маючи в розпорядженні відповідну документацію, зокрема: розпорядження від 19.06.2009 №181 та рішення Литвинівської сільської ради від 16.04.2007 №24-2/У, навмисно вводила суд в оману. Розпорядження Жашківської районної державної адміністрації від 19.06.2009 №181 не було надано в суді першої інстанції, оскільки воно було відсутнє у ТОВ «Павогодж» і відповідач дізнався про наявність вказаного розпорядження лише після отримання його копії від ОСОБА_1 , яка є стороною у справі №580/11732/25. Крім того, відповідачем був отриманий акт про передачу межових знаків під охорону та зберігання ТОВ «Павогодж» від 05.03.2010. Вказані причини ненадання доказів в суді першої інстанції є поважними, оскільки такі докази наявні в Жашківській міській раді і ТОВ «Павогодж» добросовісно розраховувало, що орган місцевого самоврядування не буде приховувати документи, заперечуючи інформацію, яка в них зазначена.
Колегія суддів зазначає, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (у даному випадку на відповідача), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у рішенні апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
Суд, проаналізувавши обставини, на які скаржник посилається у клопотанні від 06.04.2026 в обґрунтування поновлення строку на подання доказів, зазначає, що відповідач не вказує про те, коли саме відповідні документи були отримані ним від ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі №580/11732/25.
Більш того, суд враховує заперечення позивача з приводу долучення вказаних документів.
Так, ініціатором отримання дозволу на підготовку землевпорядною організацією проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки був відповідач, оскільки саме для обслуговування його нерухомого майна і формувалася земельна ділянка площею 1,8 га, а тому твердження Товариства з обмеженою відповідальністю «Павогодж» про те, що воно дізналося про наявність розпорядження Жашківської районної державної адміністрації №181 від 19.06.2009 лише після отримання його копії від ОСОБА_1 , яка є стороною у справі №580/11732/25, суд оцінює критично.
Що стосується копії акта про передачу межових знаків під охорону та зберігання ТОВ «Павогодж» від 05.03.2010, то керівник ТОВ «Павогодж» Ю.Л. Пасічник значиться одним із його підписантів і відповідний підпис скріплений печаткою Товариства. Тобто, відповідач не міг не знати про існування такого документу на момент розгляду справи судом першої інстанції.
У свою чергу твердження відповідача про те, що Жашківська міська рада мала в своєму розпорядженні відповідну документацію, зокрема: розпорядження від 19.06.2009 №181, при цьому навмисно вводила суд в оману, не долучаючи його до справи, є безпідставними, оскільки його копію в рамках розгляду справи №580/11732/25, як наголошує сам скаржник, було надано Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області. При цьому розпорядження від 19.06.2009 №181 приймалося Жашківською районною державною адміністрацією, а не Жашківською міською радою, які є різними юридичними особами.
Виходячи із наведеного у сукупності та відсутність інших повідомлених відповідачем суду причин пропуску строку на подання доказів, суд зазначає, що скаржник не навів наявності тих обставин, що об`єктивно були непереборними, не залежали від волевиявлення відповідача і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що завадили йому своєчасно подати до суду першої інстанції докази (копію розпорядження Жашківської РДА від 19.06.2009 №181 «Про надання дозволу на підготовку землевпорядною організацією проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» ТОВ «Павогодж» та копію акту №1 від 05.03.2010 про передачу межових знаків під охорону та зберігання ТОВ «Павогодж») разом із заявами по суті спору.
З огляду на встановлені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду апеляційної інстанції неможливості подання доданих до клопотання від 06.04.2026 доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У свою чергу, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, заявлене відповідачем клопотання від 06.04.2026 про поновлення строку на подання та долучення нових доказів не може бути задоволене.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із таких підстав.
За частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.
Частиною 1 статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).
Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
При цьому законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату - платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України «Про оренду землі».
Водночас Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт, стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №22/207/15 та №922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.
Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі №925/230/17 та у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 Верховний Суд зазначив, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.
16.04.2007 Литвинівська сільська рада ухвалила рішення №24-2/У «Про оформлення права власності на майно» (том 1, а.с. 111), відповідно до якого, розглянувши заяву ТОВ «Павогодж» про визнання права власності на об`єкти нерухомості взамін договору по вул. Ленінградській, 50а, розглянувши договори купівлі-продажу будівлі (незакінчене будівництво кормоцеху) від 12.11.1994 на суму 40285000 крб., і відповідно до п. 42 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», абзацу 1, підпункту «а», пункту 6.1., розділу 6 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2005 за № 66\7387 «Про внесення змін та доповнень до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», вирішила визнати право власності на будівництво кормоцеху, яка розташована по вул. Ленінградській, 50а в с. Литвинівка Жашківського району Черкаської області за ТОВ «Павогодж».
07.10.2008, згідно з витягом Жашківського виробничого відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно, зареєстровано право колективної власності ТОВ «Павогодж» на нежитлову будівлю за адресою: вул. Ленінградська, буд. 50а, с. Литвинівка, Жашківський р., Черкаська обл.; підстава виникнення права - свідоцтво про право власності САВ 119166 від 07.10.2008 (том 1, а.с. 78).
Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці кадастровий номер 7120984000:02:001:0605 площею 0,4017 га, яка належить на праві власності Жашківській міській раді Черкаської області (дата державної реєстрації права власності 20.08.2018, підстава: Закон України «Про внесення до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VI, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру від 16.09.2025, том 1, а.с. 9-10), що сторонами не заперечується.
Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2001 Литвинівська сільська рада ухвалювала рішення №13-8 «Про розгляд заяви директора ТОВ «Павогодж», відповідно до якого вирішила дозволити директору ТОВ «Павогодж» Пасічнику Юрію Леонідовичу проводити збір матеріалів для відводу землі під будівлі.
Однак, доказів збору матеріалів відповідачем для відводу землі та самого факту відводу землі матеріали справи не містять.
Також 09.11.2021 Господарський суд Черкаської області ухвалив рішення у справі №925/481/21 за позовом ТОВ «Павогодж» до Жашківської міської ради про скасування державної реєстрації права оренди з одночасним його припиненням, яким позовну заяву ТОВ «Павогодж» від 13.04.2021 задовольнив повністю: скасував державну реєстрацію права оренди (запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право №27615112): Дата, час державної реєстрації: 20.08.2018 10:46:01; Державний реєстратор: Джус Юлія Валеріївна, Виконавчий комітет Жашківської міської ради, Черкаська обл.; Підстава для державної реєстрації: договір оренди землі, сері та номер: б/н, виданий 20.07.2018, видавник: сторони договору; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42676288 від 23.08.2018 09:39:25, Джус Юлія Валеріївна, Виконавчий комітет Жашківської міської ради, Черкаська обл.; Вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки; Зміст, характеристика іншого речового права: Строк дії: 20.07.2023, з правом пролонгації; Відомості про суб`єкта іншого речового права: Орендар: Товариство з обмеженою відповідальністю «Павогодж», код ЄДРПОУ: 25585415, країна реєстрації: Україна; Орендодавець: Жашківська міська рада, код ЄДРПОУ: 36000377, країна реєстрації: Україна; Опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка площею 0,4017 га., з одночасним припиненням права оренди земельної ділянки площею 0,4017 га, кадастровий номер 7120984000:02:001:0605 за адресою: Черкаська область, Жашківський район, с. Литвинівка, вул. Миру, земельна ділянка 50а.
З Єдиного державного реєстру судових рішень випливає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 09.11.2021 у справі № 925/481/21 не було оскаржене сторонами та набрало законної сили 28.12.2021.
Договір оренди земельної ділянки площею 0,4017 га, кадастровий номер 7120984000:02:001:0605, за адресою: Черкаська область, Жашківський район, с.Литвинівка, вул.Миру, 50а, між сторонами у визначений Радою в даній справі спірний період (з 01.01.2022 по 01.10.2025) укладений не був, докази оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою в матеріалах справи відсутні.
Таким чином, відповідач як власник об`єкта нерухомого майна, зокрема, у спірний період, користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування нею.
Доводи відповідача з приводу того, що виходячи з положень, зокрема, статті 120 Земельного кодексу України, які є чинними на час виникнення спірних правовідносин, земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, й ТОВ «Павогодж», яке отримало на праві власності кормоцех після КСП «Литвинівка» на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.1994, одночасно набуло також право постійного користування земельною ділянкою, розташованою під придбаним об`єктом та необхідною для його обслуговування, оскільки така земельна ділянка до цього належала на праві постійного користування КСП «Литвинівка», судом відхиляються з огляду на таке.
Із матеріалів справи дійсно вбачається, що у Журналі реєстрації державних актів колективних сільськогосподарських підприємств наявний запис щодо реєстрації та видачі державного акту на право колективної власності та постійного користування землею серія ЧР №3-23 КСП «Литвинівка» с. Литвинівка Жашківського району Черкаської області. Зазначений Державний акт було видано на підставі рішення Жашківської районної ради від 16.03.1995 №3-16. Водночас у Відділі №3 архівний примірник державного акту серія ЧР №3-23 КСП «Литвинівка» с. Литвинівка відсутній. 
Копія рішення Жашківської районної ради від 16.03.1995 №3-16 «Про роздержавлення земель та видачу державних актів на право колективної власності на землю та право постійного користування землею колективному сільськогосподарському підприємству «Литвинівка» долучена судом до справи на стадії апеляційного провадження за клопотанням відповідача від 05.03.2026.
Із даного рішення вбачається, зокрема, що КСП «Литвинівка» в постійне користування були надані землі державної власності загальною площею 185,1 га, а тому числі: землі резервного фонду - 159,8 га; землі водного фонду - 25,3 га.
Колегія суддів зазначає, що право власності на нежитлову будівлю за адресою: вул. Ленінградська, буд. 50а, с. Литвинівка, Жашківський р., Черкаська обл. було визнано за ТОВ «Павогодж» саме з огляду на придбання такого майна АТ «Глазер ЮН» за договором купівлі-продажу від 12.11.1994, про що вказано у зазначеному вище рішенні Литвинівської сільської ради №24-2/У «Про оформлення права власності на майно».
ТОВ «Павогодж» не надало суду оригіналу «Приказа № 10» від 10.02.1998 «Про реорганізацію АТ «Глазер ЮН» та створення на його основі нового підприємства - ТОВ «Павогодж», однак з огляду на зміст рішення Литвинівської сільської ради №24-2/У «Про оформлення права власності на майно» та видане ТОВ «Павогодж» свідоцтво про право власності і реєстрацію такого права власності за відповідачем, суд погоджується з доводами відповідача про те, що відповідне майно першочергово було набуто від КСП «Литвинівка» й перейшло у подальшому до відповідача від АТ «Глазер ЮН» як покупця за договором купівлі-продажу 1994 року.
У матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу від 12.11.1994 року, укладений між Колективним сільськогосподарським підприємством «Литвинівка» Жашківського району та акціонерним товариством «Глазер ЮН», відповідно до якого КСП «Литвинівка» продало, а АТ «Глазер ЮН» купило незакінчене будівництво кормоцеху, що знаходиться в селі Литвинівка Жашківського району Черкаської області.
Також до відзиву на позовну заяву ТОВ «Павогодж» було долучено копію Договору купівлі-продажу (передачі права власності) на окремо розташований будинок та розташоване у ньому майно №14 від 09.11.1994 (далі - Договір купівлі-продажу) (том 1, а.с. 74-76), згідно з пунктом 1.1. якого Продавець продає, а Покупець купує будинок, що розташований за адресою Україна, Черкаська обл., Жашківський район, село Литвинівка, вул. Ленінградська (кормоцех) який більш повно позначено на плані, що додається до цього Договору як Додаток 1 (надалі - «Будинок»), та Обладнання, майно, обігові засоби (надалі разом - «Майно»), котрі в момент підписання Акту Прийому-Передачі знаходяться у вищезгаданому Будинку і описані в додатку № 2 до даного Договору.
Як пояснив суду відповідач, договір №14 від 09.11.1994 був попереднім договором купівлі-продажу.
При цьому, відповідно до пункту 1.2. Договору купівлі-продажу №14 від 09.11.1994 із придбанням Об`єкту Покупець також отримує право на постійне користування ділянкою землі загальною площею 3 600 кв.м., яка розташована навколо Будинку, як про це помічено червоним на плані, що додається у Додатку 1, включаючи всю землю під Будинком (надалі - «Земля»).
Колегія суддів зазначає, що станом на дату укладення у 1994 році названих договорів купівлі-продажу діяв Земельний кодекс України у редакції від 22.06.1993.
Згідно з частинами 3, 4 статті 30 Земельного кодексу України у редакції від 22.06.1993 при передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об`єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчуються Радами народних депутатів, відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.
Статтею 23 Земельного Кодексу України у редакції від 22.06.1993 визначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.
Згідно з пунктом 3.2.2. Договору купівлі-продажу №14 від 09.11.1994 продавець погоджується передати право користування землею Покупцеві, або сприяти цьому, до Дати Передачі. Передача повинна бути підтверджена державним актом, що видається відповідною Радою народних депутатів у формі, яка зазначена у Додатку 4.
Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності права постійного користування у АТ «Глазер ЮН» чи у ТОВ «Павогодж» на спірну земельну ділянку, а саме - відповідного державного акта на право постійного користування землею.
Водночас, відповідно до статті 120 Земельного кодексу України (у редакції на момент набуття права власності відповідачем на нерухоме майно - 07.10.2008), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (частина 1). Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (частина 2). При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда (частина 5).
Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України у редакції на момент набуття права власності відповідачем на нерухоме майно, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування (частина 1). Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (частина 2).
Згідно зі статтею 92 Земельного кодексу України в редакції на момент набуття права власності відповідачем на нерухоме майно, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина 1). Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації (частина 2).
Зі змісту вказаної норми випливає, що відповідно до Земельного кодексу України, чинного на момент набуття відповідачем права власності на нежитлові будівлі, не передбачено набуття права постійного користування земельною ділянкою, у конкретному випадку, комунальної власності, товариством з обмеженою відповідальністю, яке не належить до державної чи комунальної власності, не є громадською організацією інвалідів України, їх підприємством (об`єднанням), установою чи організацією.
Тобто відповідач у силу прямих норм закону не міг набути право постійного користування земельною ділянкою, на якій така нежитлова будівля розташована.
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України в редакції на момент набуття права власності відповідачем на нерухоме майно, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. 
Отже нормами статті 125 Земельного кодексу України в редакції на момент набуття права власності відповідачем на нерухоме майно та безпосередньо умовами вже згаданого пункту 3.2.2. Договору купівлі-продажу, на який посилався відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції, передбачено, що передача земельної ділянки повинна бути підтверджена державним актом, що видається відповідною Радою народних депутатів. Такого акта відповідач до суду не надав.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що, по-перше, передача земельної ділянки комунальної власності у постійне користування товариству з обмеженою відповідальністю, яке не належить до комунальної чи державної власності, не є громадською організацією інвалідів України, їх підприємством (об`єднанням), установою чи організацією, не передбачено чинним на момент виникнення у відповідача права власності на нерухоме майно законодавством. По-друге, навіть якщо припустити випадок можливості набуття права постійного користування земельною ділянкою відповідачем, таке право відповідно до пункту 3.2.2. Договору купівлі-продажу та відповідно до вказаної вище статті 125 Земельного кодексу України в редакції на момент набуття права власності відповідачем на нерухоме майно повинно бути підтверджене документом, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державною реєстрацією.
Доказів наявності документа, який підтверджує право постійного користування спірною земельною ділянкою та доказів його реєстрації відповідач суду першої чи апеляційної інстанцій не надав.
При цьому суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13.09.2022 у справі №926/4740/21 про те, що:
«... перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил.
5.27. Таким чином, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній. Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.12.2018 у справі №910/18560/16. 
5.30. Водночас Верховний Суд звертає увагу скаржника на положення статті 92 Земельного кодексу України, які обмежують коло осіб, що можуть бути постійними користувачами земельних ділянок...».
Із викладеного випливає, що відповідач, набувши право власності на нерухоме майно, набув право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача власника об`єкта нерухомості, що кореспондує нормі статті 125 Земельного кодексу України та пункту 3.2.2. Договору купівлі-продажу, про який відповідач стверджує, що його було укладено і на який посилається. Проте оформлення такого користування має здійснюватись з урахуванням обмежень, визначених у статті 92 Земельного кодексу України.
Проте матеріали справи не містять доказів оформлення відповідачем права користування спірною земельною ділянкою.
Стосовно посилань скаржника в апеляційній скарзі на те, що він є правонаступником КСП «Литвинівка», то суд зазначає таке.
Термін та інститут правонаступництва юридичних осіб у сучасному українському праві закріплені з прийняттям Цивільного кодексу України (2003 рік), який визначив порядок переходу прав та обов`язків при реорганізації юридичних осіб (статті 104-112 Цивільного кодексу України). 
Разом із тим, згідно з частинами 1-2 статті 37 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, яка діяла на момент придбання Акціонерним товариством «Глазер ЮН» нерухомого майна у Колективного сільськогосподарського підприємства «Литвинівка», юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію. 
Відповідачем не надано суду жодних доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Павогодж» є новоутвореною юридичною особою, яка утворилася у зв`язку з реорганізацією Колективного сільськогосподарського підприємства «Литвинівка».
Із урахуванням викладеного, посилання відповідача на Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 є нерелевантним, оскільки висновки про те, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянку не можуть бути застосовані у даній господарській справі з тих підстав, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Павогодж» не є правонаступником КСП «Литвинівка» та не набуло права постійного користування земельною ділянкою в порядку та у спосіб, передбачені чинним на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна законодавством.
Відповідач, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №823/1984/16, висновує, що існування у нього права постійного користування спірною земельною ділянкою не залежить від наявності чи відсутності у нього такого державного акта. 
Однак, посилання на вказану правову позицію у спірному випадку є помилковим та таким, що не підлягає застосуванню при розгляді даної господарської справи, оскільки у справі №823/1984/16 розглядалося питання щодо наявності права постійного користування землею сільськогосподарського призначення у правонаступника Державного підприємства «Родниківка» - Колективного сільськогосподарського підприємства «Родниківка». При цьому відповідач у даній справі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Павогодж», помилково вважає, що воно є правонаступником Колективного сільськогосподарського підприємства «Литвинівка», оскільки нерухоме майно ним було отримано на підставі договору купівлі-продажу, що не тотожне з поняттям правонаступництва.
Так, сам по собі договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений у 1994 році, не спричинив переходу до покупця права постійного користування земельною ділянкою, на якій розташоване це майно. Право постійного користування земельною ділянкою є самостійним речовим правом, яке виникає на підставі рішення уповноваженого органу та посвідчується відповідним державним актом. 
За вказаних обставин також є безпідставними посилання відповідача на правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 21.02.2011 у справі №21-3а11, у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №911/4065/16, від 21.05.2018 у справі №922/1017/17, від 31.10.2018 у справі №916/1776/17 від 10.10.2018 у справі №907/916/17 як на підтвердження обставин свого права постійного користування спірною земельною ділянкою, так як у зазначених постановах встановлювалися обставини набуття права постійного користування земельними ділянками саме правонаступниками юридичних осіб, які було припинено в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. 
Це ж стосується і правових позицій, на які посилається відповідач, викладених у постанові Верховного Суду України від 26.09.2011 у справі №6-14цс11 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.05.2019 у справі 914/1104/18, предметом розгляду яких були спори про наявність у юридичних осіб (правонаступників, реорганізованих шляхом перетворення юридичних осіб) права постійного користування земельними ділянками.
Правові позиції Верховного Суду, що викладені у постановах у справі №906/706/19 від 27.01.2021 та у справі №914/748/19 від 12.02.2020, що наводилися відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції для підтвердження обставини свого права постійного користування земельною ділянкою є нерелевантними до обставин даної справи. Так, у зазначених постановах встановлювались обставини, у яких особа, в разі набуття права постійного користування до набрання чинності змін в Земельному кодексі України, відповідно до яких заборонялось право постійного користування земельними ділянками особами, які не входили до переліку, зазначеного у статті 92 ЗК України, в тому числі в разі правонаступництва юридичної особи, продовжувала бути постійним землекористувачем. У справі, що розглядається ТОВ «Павогодж» не є правонаступником КСП «Литвинівка», яке вірогідно мало у постійному користуванні земельну ділянку за даною адресою (проте матеріали справи не містять розміру земельної ділянки, яка перебувала у такому користуванні), не здійснило дій по оформленню земельною ділянкою ні на праві постійного користування, ні на праві оренди, тобто не має жодних правовстановлюючих документів щодо користування спірною земельною ділянкою.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у відповідача відсутнє право постійного користування спірною земельною ділянкою.
Сторони не заперечують відсутність існування договору оренди спірної земельної ділянки, тому суд доходить висновку, що відповідач не є орендарем спірної земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, що належить йому на праві власності.
Тобто відповідач є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які у спірному періоді з 01.01.2022 по 01.10.2025 мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.
Щодо розміру безпідставно збережених за спірний період відповідачем коштів у вигляді орендної плати суд установив таке.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив такий правовий висновок: у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 ЦК України (пункт 27 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №910/8770/19, пункт 7.10. постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20).
Відповідно до частин 1, 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» технічна документація з бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.
Згідно з частиною 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Із викладеного випливає, що технічна документація з нормативно-грошової оцінки землі затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою, та з вказаного закону не випливає обов`язку отримувати витяг з технічної документації про нормативно-грошову оцінку землі щорічно, якщо не було розроблено відповідної нової технічної документації з нормативно-грошової оцінки землі, яка має затверджуватися відповідною сільською, селищною, міською радою.
Згідно зі статтею 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.
У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.
Із урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до витягів із технічної документації Держгеокадастру за 2024 та 2025 роки, затвердженої рішеннями Жашківської міської ради від 27.05.2021 № 9-22/VIII, від 27.03.2025 № 27-113/VIII, ставки місцевих податків і зборів у розмірі 10%, позивач розрахував очікувану орендну плату за 2024 рік у сумі 1 712,26 грн, за 2025 рік у сумі 1 917,73 грн.
Оскільки витягу із технічної документації Держгеокадастру станом на 2022, 2023 роки у матеріалах справи немає, позивач обґрунтовано розрахував розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2022 та 2023 рік кумулятивно з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки у 2021 році та коефіцієнтів індексації за 2021, 2022 роки та, відповідно, очікувану орендну плату за 2023 рік у розмірі 15 615,59 грн та за 2022 рік у сумі 15 615,59 грн.
На підставі зазначеного позивач розрахував очікувану орендну плату від відповідача, яку той утримав у загальному розмірі 34 381,74 грн, з яких:
за 2022 рік (період 01.01.2022 - 31.12.2022) - 15 615,59 грн;
за 2023 рік (період 01.01.2023 - 31.12.2023) - 15 615,59 грн;
за 2024 рік (період 01.01.2024 - 31.12.2024) - 1 712,26 грн;
за 2025 рік (період 01.01.2025 - 01.10.2025) - 1 438,30 грн.
Перевіривши розрахунок, суд установив, що він є арифметично правильним.
При цьому позивач урахував, що відповідно до листа від 12.11.2025 №131/02-16 фінансового управління Жашківської міської ради, від ТОВ «Павогодж» с. Литвинівка у 2022 році на рахунок орендної плати з юридичних осіб надійшли кошти в сумі 117,66 грн.
Отже, позивач обґрунтовано заявив до стягнення з відповідача 34 264,08 грн (34 381,74 - 117,66) й позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню в повному обсязі.
Враховуючи викладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Доводи апеляційної скарги відповідача зазначених висновків суду не спростовують.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 лютого 2010 року, пункт 58).
Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Павогодж» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову в даній справі.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Павогодж» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Павогодж» на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.02.2026 у справі №925/1454/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Черкаської області від 13.02.2026 у справі №925/1454/25 залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Павогодж».
Матеріали справи №925/1454/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська 

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко