Справа № 487/4195/25
Провадження № 2/487/222/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2026 року  Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Нікітіна Д.Г.
секретарів судового засідання Марченко О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», третьої особи ОСОБА_2 про визнання іпотеки такою, що припинена,-

ВСТАНОВИВ:

20.06.2025 року до Заводського районного суду м. Миколаєва звернулвся ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», третьої особи ОСОБА_2 про визнання іпотеки такою, що припинена.
Позивач ОСОБА_1 просить суд припинити іпотеку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м. надану за договором іпотеки від 17.04.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савчекно І.М. зареєстрований в реєстрі за номером 1020 від 17.04.2008 року.
Позовна заява обґрунтована тим, що договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 був укладений 17.04.2008 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. зареєстрований в реєстрі за номером 1020 від 17.04.2008 року.
У забезпечення виконання вказаного зобов`язання між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_1 .. ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , яка їм належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частці.
12 листопада 2010 року ВАТ «Морський транспортний банк» змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Марфин Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк»), а 06 березня 2018 року - на ПАТ «МТБ Банк».
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2015 року у справі № 487/3112/15-й вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2008 року №187/RN, яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 31 624 долара 82 центи США, заборгованості за відсотками у розмірі 1 159 доларів 62 центи США, пені за неповернення основного боргу у розмірі 38 921 грн 75 кой., пені за несплату відсотків за користування кредитом у розмірі 3 893 грн 20 кой., штрафу у розмірі 7 506 грн 99 коп. та судові витрати з оплати судового збору в сумі 1 827 грн з кожного.
13 січня 2016 року видані виконавчі листи, а 25 лютого 2016 року Заводським відділом ДВС у місті Миколаєві та 19 вересня 2016 року Інгульським ВДВС у місті Миколаєві відкриті відповідні виконавчі провадження № 50295052 щодо ОСОБА_1 та № 52270157 щодо ОСОБА_2 .
29 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Миколаївської області із заявою про неплатоспроможність боржника фізичної особи.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08 листопада 2023 року затверджено план реструктуризації боргів боржника, який боржник виконав 14 грудня 2023 року та ухвалою від 26 січня 2024 року у справі № 915/864/20 звільнено ОСОБА_1 від боргів, включаючи й борги за кредитним договором від 17 квітня 2008 року № 187/RN. Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом, визнано погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню.
Позивачі вважають, що розмір кредитної заборгованості змінено шляхом реструктуризації боргу на підстави ухвали Господарського суду, якою встановлений новий спосіб та порядок виконання кредитного зобов`язання.
 Позивачі вважають, що боржник повністю достроково виконав обов`язок з повернення кредиту виконавши план реструктуризації, за відсутністю якого слід вважати припиненим право кредитора вимагати від боржника такого обов`язку, тобто припиняє кредитне зобов`язання в цілому та припиняється іпотека.
Посилаючись па викладене, позивачі просили суд припинити іпотеку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69.3 кв м., житловою площею 39.2 кв м. надану за договором іпотеки від 17 квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ВАТ «Морський транспортний банк».
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачами не доведено припинення зобов`язань за кредитним договором та виконання рішення суду у повному обсязі, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Колегією Миколаївського апеляційного суду частково задоволено апеляційну скаргу позивачів, мотивувальну частину рішення суду було викладено у редакції постанови апеляційного суду, за змістом якої, апеляційний суд визначив розмір непогашеного кредитного зобов`язання позивачів, яке не було охоплене процедурою реструктуризації боргу, що унеможливлює припинення іпотеки.
У цій частині апеляційним судом зазначено, дослівно, наступне:
«Між тим, відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, як зазначено в ухвалі Господарського суду Миколаївської області від 18 листопада 2020 року до розміру вимог зазначеного забезпеченого кредитора не включаються штрафи та пеня. З огляду на зазначене, грошові вимоги, визначені рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 грудня 2015 року щодо штрафу і пені не охоплювались процедурою реструктуризації боргів боржника - фізичної особи ОСОБА_1 . Водночас розмір таких вимог було визначено Господарським судом Миколаївської області в ухвалі від 18 листопада 2020 року у розмірі 40 3 78.09 грн (за рішенням суду загальний розмір пені і штрафу 50 321.94 грн, погашено боржником 9 943.85 грн).
Зазначена сума боргу входить до основного боргу, оскільки передбачена умовами кредитного договору та забезпечується іпотечним майном, та на час звернення позивачів з вказаним позовом залишається не сплаченою, то на думку колегії суддів апеляційного суду, відсутні підстави для припинення іпотеки.»
12 червня 2025 року позивачем ОСОБА_3 було сплачено на рахунок кредитора пеню та штраф у сумі 40 378.09 грн., чим усунено підстави, визначені колегією суддів апеляційного суду, для відмови у припиненні іпотеки.
09.07.2025 до Заводського районного суду представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вказав, що 17 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» (далі - ВАТ «Морський транспортний банк») та ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту № 187/RN у сумі 62 400 доларів США під 11.9% річних на строк до 16 квітня 2018 року.
У забезпечення виконання вказаного зобов`язання між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_1 .. ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , яка їм належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частці.
12 листопада 2010 року ВАТ «Морський транспортний банк» змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Марфин Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк»), а 06 березня 2018 року - на ПАТ «МТБ Банк».
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.12.2015 року по справі №487/3112/15-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , як поручителя, ОСОБА_1 , як позичальника, на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №187/RN від 17.04.2008 року, яка складається із заборгованості по кредитному договору у розмірі 31624 доларів 85 центи США, заборгованості за відсотками у розмірі 1159 доларів 62 центи США, пені за неповернення основного боргу у розмірі 38921 гривня 75 копійок, пені за несплату відсотків за користування кредитом у розмірі 3893 гривні 20 копійок, штрафу у розмірі 7506 гривень 99 копійок. Також стягнуто судові витрати з оплати судового збору в сумі 1827 гривень 00 копійок з кожного. Наразі вказане рішення суду не виконано, що підтверджується висновками суду викладеними в судових рішеннях Заводського районного суду м. Миколаєва та Миколаївського апеляційного суду у цивільній справі №487/3112/15-ц.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08 листопада 2023 року затверджено план реструктуризації боргів боржника, який боржник виконав 14 грудня 2023 року та ухвалою від 26 січня 2024 року у справі № 915/864/20 звільнено ОСОБА_1 від боргів, включаючи й борги за кредитним договором від 17 квітня 2008 року № 187/RN. Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом, визнано погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню.
Затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника ОСОБА_1 щодо первісного зобов`язання за кредитним договором не припинило пов`язаного з ним додаткового зобов`язання ОСОБА_2 , як поручителя. Тому представник відповідача просив в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Ухвалою суду від 23.06.2025 вищевказану цивільну справу прийнято до розгляду та визначено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження.
Судом 27.11.2025 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, заяв чи клопотань до суду не надходило.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Положеннями ч.1 ст.13ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зіст.12 ЦПК України та відповідно до ч.ч.1,5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 2 статті 78 ЦПК Українизазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Судом встановлено, що 17 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» (далі - ВАТ «Морський транспортний банк») та ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту № 187/RN у сумі 62 400 доларів США під 11.9% річних на строк до 16 квітня 2018 року.
У забезпечення виконання вказаного зобов`язання між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_1 .. ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , яка їм належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частці.
12 листопада 2010 року ВАТ «Морський транспортний банк» змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Марфин Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк»), а 06 березня 2018 року - на ПАТ «МТБ Банк».
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2015 року у справі № 487/3112/15-й вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2008 року №187/RN, яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 31 624 долара 82 центи США, заборгованості за відсотками у розмірі 1 159 доларів 62 центи США, пені за неповернення основного боргу у розмірі 38 921 грн 75 кой., пені за несплату відсотків за користування кредитом у розмірі 3 893 грн 20 кой., штрафу у розмірі 7 506 грн 99 коп. та судові витрати з оплати судового збору в сумі 1 827 грн з кожного.
13 січня 2016 року видані виконавчі листи, а 25 лютого 2016 року Заводським відділом ДВС у місті Миколаєві та 19 вересня 2016 року Інгульським ВДВС у місті Миколаєві відкриті відповідні виконавчі провадження № 50295052 щодо ОСОБА_1 та № 52270157 щодо ОСОБА_2 .
29 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Миколаївської області із заявою про неплатоспроможність боржника фізичної особи.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08 листопада 2023 року затверджено план реструктуризації боргів боржника, який боржник виконав 14 грудня 2023 року та ухвалою від 26 січня 2024 року у справі № 915/864/20 звільнено ОСОБА_1 від боргів, включаючи й борги за кредитним договором від 17 квітня 2008 року № 187/RN. Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом, визнано погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню.
Позивачі вважають, що розмір кредитної заборгованості змінено шляхом реструктуризації боргу на підстави ухвали Господарського суду, якою встановлений новий спосіб та порядок виконання кредитного зобов`язання.
 Позивачі вважають, що боржник повністю достроково виконав обов`язок з повернення кредиту виконавши план реструктуризації, за відсутністю якого слід вважати припиненим право кредитора вимагати від боржника такого обов`язку, тобто припиняє кредитне зобов`язання в цілому та припиняється іпотека.
Посилаючись па викладене, позивачі просили суд припинити іпотеку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69.3 кв м., житловою площею 39.2 кв м. надану за договором іпотеки від 17 квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ВАТ «Морський транспортний банк».
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачами не доведено припинення зобов`язань за кредитним договором та виконання рішення суду у повному обсязі, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Колегією Миколаївського апеляційного суду частково задоволено апеляційну скаргу позивачів, мотивувальну частину рішення суду було викладено у редакції постанови апеляційного суду, за змістом якої, апеляційний суд визначив розмір непогашеного кредитного зобов`язання позивачів, яке не було охоплене процедурою реструктуризації боргу, що унеможливлює припинення іпотеки.
У цій частині апеляційним судом зазначено, дослівно, наступне:
«Між тим, відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, як зазначено в ухвалі Господарського суду Миколаївської області від 18 листопада 2020 року до розміру вимог зазначеного забезпеченого кредитора не включаються штрафи та пеня. З огляду на зазначене, грошові вимоги, визначені рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 грудня 2015 року щодо штрафу і пені не охоплювались процедурою реструктуризації боргів боржника - фізичної особи ОСОБА_1 . Водночас розмір таких вимог було визначено Господарським судом Миколаївської області в ухвалі від 18 листопада 2020 року у розмірі 40 3 78.09 грн (за рішенням суду загальний розмір пені і штрафу 50 321.94 грн, погашено боржником 9 943.85 грн).
Зазначена сума боргу входить до основного боргу, оскільки передбачена умовами кредитного договору та забезпечується іпотечним майном, та на час звернення позивачів з вказаним позовом залишається не сплаченою, то на думку колегії суддів апеляційного суду, відсутні підстави для припинення іпотеки.»
12 червня 2025 року позивачем ОСОБА_3 було сплачено на рахунок кредитора пеню та штраф у сумі 40 378.09 грн., чим усунено підстави, визначені колегією суддів апеляційного суду, для відмови у припиненні іпотеки.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В ч.1 статті 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
У відповідності з ч. 1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1ст. 76 ЦПК України).
Частиною 2 ст.78ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин викладених у позові, а саме кредитного та іпотечного договорів, що є основою вказаного позову. 
Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента.
Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи.
Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.
Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.
Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
В будь якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.
У пункті 114 постанови Великої Палати верховного суду від 28 вересня2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити».
В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на позивача, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,19,81,89,263-265 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», третьої особи ОСОБА_2 про визнання іпотеки такою, що припинена відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони:
Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .
Відповідач:Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк", ЄДРПОУ 21650966, адреса: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Проспект Миру, 28.
Третя особа, яка незаявляє самостійнихвимог: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 

Суддя Д.Г. Нікітін