Номер провадження: 11-кп/813/1766/26
Справа № 519/2151/25 
Головуючий у першій інстанції  ОСОБА_1  
Доповідач         ОСОБА_2 

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 , 
обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 на вирок Південного міського суду Одеської обл. від 05.02.2026 у к/п №12025161200000509 від 24.09.2025 відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 вм. Херсон, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає : АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:
- 04.08.2022 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 186, ч.2 ст. 345 КК України
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України та йому було призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України:
- за ч. 4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , визначено залишити до набрання вироком законної сили в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту фактичного затримання - 24.09.2025.
На підставі ст. 72 КК України зараховано до строку призначеного судом покарання термін перебування ОСОБА_10 під вартою з - 24.09.2025 до дня набрання вироком законної сили, із співвідношення один день тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає одному дню позбавлення волі.
Скасований арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Південного міського суду Одеси від 25.09.2025 у справі 519/2038/25.
Відповідно до вироку суду, під час дії воєнного стану, 24.09.2025 приблизно о 19 год. 34 хв. ОСОБА_7 , знаходячись у магазині «Кошик» розташованому за адресою: Одеська обл., Одеський р-н, м. Південне, вул. Хіміків 23, керуючись раптово виниклим прямим умислом та корисливим мотивом, переслідуючи мету відкритого заволодіння чужим майном, діючи повторно в умовах воєнного стану, відкрито, у присутності продавців магазину ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які вимагали припинити його протиправні дії, зайшов до торгівельної зали та відкрито з полиць викрав 5 пар чоловічих трусів «Боксерки» «UOMO вартістю 275 грн, навушники бездротові марки «Original white A2» у кількості 1 од. вартістю 299 грн., шкарпетки чоловічі темно-синього кольору у кількості 1 од. вартістю 40 грн.
Далі, ОСОБА_7 , незважаючи на вимоги працівників магазину «Кошик» ОСОБА_11 та ОСОБА_12 припинити протиправні дії, зупинитись та повернути вище вказане викрадене ним майно, всупереч волі останніх, зник з місця події разом з вказаним майном, чим спричинив магазину «КОШИК» майнову шкоду на суму 614 грн. 
Окрім цього, приблизно о 19 год. 50 хв. 24.09.2025, інспектор з дотримання прав людини ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_13 , перебуваючи у форменому одязі із знаками розрізнення, знаходився на відкритій ділянці місцевості, розташованої поряд з магазином «Кошик» розташованого за адресою: Одеська обл., Одеський р-н, м. Південне вул. Хіміків 23, коли почув від продавців вище зазначеного магазину крики про допомогу, а саме «допоможіть, обікрали» та в цей час ОСОБА_7 вибіг з магазину тримаючи в лівій руці викрадене майно, яким відкрито заволодів у торгівельній залі. 
З метою припинення правопорушення, поліцейський ОСОБА_13 почав наздоганяти ОСОБА_7 , при цьому висунув вимогу припинити правопорушення та вигукнув «Стій поліція», в цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , який є співробітником правоохоронного органу. З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень співробітнику правоохоронного органу, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_13 є працівником поліції, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 , діючи умисно, тримаючи у правій руці газовий балончик сльозогінної та подразнюючої дії «Перець» розпилив його в область обличчя потерпілого ОСОБА_13 .
Внаслідок чого ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді білкові оболонки очей з розширеною гілкою кровоносних судин, слизова оболонка повік правого та лівого ока рожевого кольору, декілька набрякла, що за критерієм тривалості розладу здоров`я відносяться до легких тілесних ушкоджень.
У подальшому, ухвалою Південного міського суду Одеської обл. від 20.02.2026 була задоволена заява начальника ДУ «Одеський слідчий ізолятор», та роз`яснено вирок Південного міського суду Одеської обл. від 05.02.2026 у справі №519/2151/25 та зазначено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено таке покарання:
- за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Зазначена ухвала Південного міського суду Одеської обл. від 20.02.2026 також оскаржується прокурором  ОСОБА_9 в апеляційному порядку.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, зазначив, що вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинувачених, з таких підстав:
- суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України безпідставно не врахував рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання. Окрім того, з огляду на специфіку інкримінованих злочинів визнання вини обвинуваченим за наявності беззаперечних доказів його вини свідчить про намагання уникнути суворості покарання;
- пославшись на наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не обґрунтував, яким є зв`язок цих обставин із вчиненим злочином та чому вони істотно знижують ступінь його тяжкості;
- судом у мотивувальній частині вироку не зазначено, покарання за який саме злочин призначено із застосуванням ст. 69 КК України, а резолютивна частина вироку взагалі не містить посилання на ст. 69 КК України;
Посилаючись на такі доводи, прокурор ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуваний вирок, в частині призначеного покарання, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 7 років. В іншій частині вирок суду залишити без змін. 
У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 та просила її задовольнити, водночас обвинувачений та його захисник заперечували проти її задоволення.
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду 1-ої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою провину у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого суд, за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого, відносно фактичних обставин справи та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу. 
Враховуючи те, що зазначені висновки місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.
Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України ступеню тяжкості інкримінованого злочину та особі обвинуваченого, апеляційний суд приходить до таких висновків. 
Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом було враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має групу інвалідності, є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом F 70.1, характеризується посередньо, має матір, яка також є особою із інвалідністю.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд 1-ої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззаперечне визнання вини та відсутність завданої шкоди. 
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України судом визнаний рецидив злочинів. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що встановлення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, полягає у з`ясуванні судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом і розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України  за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. 
Як зазначено у постанові Другої судової палати ККС ВС від 01.08.2023 по справі № 621/2376/22 у виключних випадках кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК України, але лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення ст.ст. 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час та після його вчинення, іншими факторами,
які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.
Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.
На підставі аналізу матеріалів справи апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду щодо можливості застосування приписів ст. 69 КК України під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з тих підстав, що він є особою з інвалідністю з дитинства, його мати також є особою, яка має групу інвалідності, обвинувачений є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку у лікаря психіатра.
Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, у сукупності із наявністю обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого знижують ступінь тяжкості інкримінованих злочинів.
Що стосується посилання прокурора з приводу того, що суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України безпідставно не врахував рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання, апеляційний суд зауважує, що така обставина була врахована судом за ст. 345 КК України.
Щодо визнання рецидиву у якості обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 186 КК України, колегія суддів зауважує, що у постанові Третьої судової палати ККС ВС від 28.01.2026 по справі № 161/20739/24 зазначено, що якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, передбачену у статті чи частині статті Особливої частини КК України, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч. 4 ст. 67 КК України суд не може ще раз врахувати ні повторності, ні рецидиву злочину при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
В той же час, апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання прокурора з приводу того, що місцевим судом у резолютивна частині вироку не зазначено, покарання за який саме злочин призначено із застосуванням ст. 69 КК України.
Згідно із усталеною практикою суду касаційної інстанції, застосування ст. 69 КК України при сукупності злочинів має бути чітко обґрунтованим, причому суд зобов`язаний виділити підстави окремо щодо кожного злочину. 
Колегія суддів враховує, що за ст. 345 КК України ОСОБА_7 призначене покарання в межах санкції статті, натомість загальне зазначення у резолютивній частині вироку про призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України має наслідком множинне його тлумачення, що суперечить засадам кримінального закону. 
Отже, колегія суддів, вважає з необхідне застосувати ст. 69 КК України та призначити  ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки, яке буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. 
Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Приписами п. 1) ч. 1 ст. 413 КПК України регламентовано, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є  незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 420 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 , скасування вироку суду 1-ої інстанції, в частині призначеного покарання ухваленням нового вироку в цій частині, яким призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, 532, 615 КПК України, апеляційний суд 
ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 – задовольнити частково.
Вирок Південного міського суду Одеської обл. від 05.02.2026, яким  ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України – скасувати, в частині призначеного покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити  ОСОБА_7  покарання:
- за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;
- за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити  ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2   ОСОБА_3     ОСОБА_4