ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року
м. Київ

справа № 712/6765/23
провадження № 61-1792св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
третя особа - Черкаська міська рада,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 , яка подана представником ОСОБА_12 , на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2024 року в складі судді Стеценко О. С. та постанову Черкаського апеляційного суду від 15 січня 2025 року в складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.

Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , третя особа - Черкаська міська рада, про розподіл майна, виділ частки в натурі з майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності, припинення права спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою.
Позов мотивований тим, що позивачі є співвласниками будинку квартирного типу, яким належить 27/100 ідеальної частки (квартира № 4 ) та користувачами земельної ділянки за фактичним користуванням площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_2 . 
Інша частина зазначеного будинку квартирного типу належить відповідачам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - 23/100 ідеальної частки (квартира № 1 ), ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - 1/4 ідеальної частки співвласників (квартира № 2 ), ОСОБА_4 , ОСОБА_13 та ОСОБА_5 - 1/4 ідеальної частки (квартира № 5 ).
Представником позивачів було зроблено запит до Черкаської міської ради про надання інформації з приводу можливості переведення квартири № 4 , яка належить позивачам на праві приватної власності зі зміною правового режиму житлового будинку квартирного типу на індивідуальний житловий будинок. У відповідь на цей запит отримано відповідь від Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради, в якій зазначено, що переведення квартир зі зміною правового режиму житлового будинку квартирного типу на індивідуальний житловий будинок не входить до їхніх повноважень.
Позивачі вказували, що у них виникла проблема у виділенні їхньої частки з будинку квартирного типу в натурі, адже відповідачі як співвласники іншої частини будинку не надають їм відповідної згоди.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили:
виділити їм в натурі як окрему одиницю окремий об`єкт нерухомості приміщення квартири № 4 зі зміною правового режиму житлового будинку квартирного типу на індивідуальний житловий будинок, частку спільного майна, яка становить 27/100 частки з припиненням ідеальних часток за адресою: АДРЕСА_2 , з присвоєнням окремої поштової адреси;
визнати за ними право власності на виділену в натурі 27/100 частки будинку за адресою: АДРЕСА_6 , а саме коридор (№ 4-1) площею 9,6 кв. м, ванна кімната (№ 4-2) площею 8,3 кв. м, коридор (№ 4-3) площею 9,6 кв. м, кухня (№ 4-4) площею 8,3 кв. м, кімната (№ 4-5) площею 8,5 кв. м, кімната (№ 4-6) площею 18,3 кв. м, (кімната № 4-7) площею 17,7 кв. м;
припинити спільну часткову власність позивачів та відповідачів у будинку квартирного типу за адресою: АДРЕСА_2 ;
виділити їм у користування земельну ділянку площею 0,0242 га, яка обмежена червоною лінією розділу точки 1, червона лінія розподілу проходить крізь точки 4, 5, 6, 7, 8, 25-33, зображена у додатку № 1 до висновку експерта від 18 травня 2023 року № 1805/23 червоною штриховкою, без погодження із суміжними землевласниками або землекористувачами;
земельну ділянку площею 0,0055 га залишити в спільному користуванні між ними та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , обмежена синьою лінією розподілу від точки 17, лінія розподілу проходить крізь точки 18-29, зображена в додатку № 1 до висновку експерта від 18 травня 2023 року № 1805/23 синьою штриховкою.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що і позивачі, і відповідачі, які є власниками квартир у будинку, є співвласниками багатоквартирного будинку. Позивачі, зокрема, просять виділити їм в натурі, як окрему одиницю, окремий об`єкт нерухомості приміщення квартири № 4 зі зміною правового режиму житлового будинку квартирного типу на індивідуальний житловий будинок, частку спільного майна, яка становить 27/100 частки з припиненням ідеальних часток за адресою: АДРЕСА_2 , з присвоєнням окремої поштової адреси. Натомість квартира № 4 як одиниця, як окремий об`єкт нерухомості, і так належить позивачам на праві власності.
Ані позивачі, ані відповідачі не є співвласниками спільної часткової власності спірного будинку, останнім на праві спільної сумісної власності належить лише спільне майно багатоквартирного будинку (несучі конструкції будинку, приміщення загального користування тощо), які не підлягають поділу та виділу згідно Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Процедура поділу (виділу) квартири у багатоквартирному будинку, у якому несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, допоміжні приміщення, комунікації є системно ув`язаними, не може бути застосована. Можливим є застосування процедури реконструкції малоповерхового житлового будинку із створенням (поділом) на індивідуальні житлові (садибні) будинки - у випадку, коли всі квартири міняють свій правовий режим, або реконструкції квартири малоповерхового житлового будинку із створенням індивідуального житлового (садибного) будинку - для окремої квартири у будинку.
Отже, вимога позивачів про виділ в натурі, як окрему одиницю окремий об`єкт нерухомості, приміщення квартири № 4 зі зміною правового режиму житлового будинку квартирного типу на індивідуальний житловий будинок, частку спільного майна, яка становить 27/100 частки з припиненням ідеальних часток за адресою: АДРЕСА_2 , з присвоєнням окремої поштової адреси, є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
Щодо інших вимог позову, суд першої інстанції зазначив, що вони випливають із зазначеної вимоги, а тому також не підлягають задоволенню.
Також судом встановлено, що позивачі та відповідачі не є власниками чи користувачами земельної ділянки, яку позивачі просять виділити у користування. Така земельна ділянка належить органу місцевого самоврядування. Оскільки позов в цій частині заявлено до неналежних відповідачів, тому, суд врахувавши, що дана обставина є самостійною підставою для відмови в задоволені позову, відмовив позивачам у встановленні порядку користування земельною ділянкою.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Черкаського апеляційного суду від 15 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2024 року - без змін.
Апеляційний суд виходив з того, що позивачі та відповідачі є власниками окремих квартир у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який є багатоквартирним будинком, оскільки у ньому розташовано 4 квартири.
Однією з позовних вимог позивачів є виділення в натурі, як окремої одиниці, окремого об`єкта нерухомості приміщення квартири № 4 . Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість цієї вимоги, адже квартира № 4 як одиниця, як окремий об`єкт нерухомості, і так належить позивачам на праві власності.
З наданих сторонами доказів судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі не є співвласниками спільної часткової власності спірного будинку, їм на праві спільної сумісної власності належить лише спільне майно багатоквартирного будинку (несучі конструкції будинку, приміщення загального користування тощо), які не підлягають поділу та виділу відповідно до норм Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано із урахуванням положень статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» зроблено висновок, що процедура поділу (виділу) квартири у багатоквартирному будинку, у якому несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, допоміжні приміщення, комунікації є системно ув`язаними не може бути застосована, адже таке майно не може бути поділено між співвласниками або виділено із спільної власності відповідно до законодавства.
Апеляційний суд також погодився з висновком суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, адже позивачі та відповідачі не є власниками чи користувачами земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , так як вона належить органу місцевого самоврядування. Оскільки позовні вимоги в цій частині до органу місцевого самоврядування не пред`являлись, то є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога про визначення порядку користування земельною ділянкою заявлена до неналежних відповідачів, що є самостійною відмовою в задоволенні позову.
Крім того, правильним є використання судом першої інстанції відомостей, які містяться в листі Міністерства розвитку громад та територій України від 04 жовтня 2022 року № 7/9.3.2/10375-22, в якому надано роз`яснення щодо застосування процедури реконструкції малоповерхового будинку із створенням (поділом) на індивідуальні житлові (садибні) будинки. У даних роз`ясненнях зазначено, що реконструкція є єдиною процедурою, яка забезпечує права всіх власників (співвласників) квартир у малоповерховому будинку і зміна правового режиму будинку можлива, коли всі квартири міняють свій правовий режим, а в разі зміни правового режиму однієї квартири, через яку йдуть комунікації для забезпечення будинку, буде створюватися залежність інших квартир щодо постачання та доступу до комунікацій, що створює передумови для порушення прав інших власників квартир у будинку.
За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив обставини справи? надав належну оцінку доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Посилання в апеляційній скарзі на висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 18 травня 2023 року, проведеного судовим експертом Окрепка А. І., та доводи про те, що квартира позивачів є автономною від інших співвласників будинку, а саме має окрему лінію підключення електричної енергії та укладення відповідного договору з ПАТ «Черкасиобленерго», укладений окремий договір з КП «Черкасиводоканал» та відключено квартиру від загально будинкової системи опалення, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, які викладено ним в мотивувальній частині. Апеляційний суд звернув увагу на те, що висновок експерта є одним з доказів, що враховуються судом під час ухвалення рішення, але не єдиним і суд не може беззаперечно ухвалювати рішення суду лише на підставі такого висновку.
Безпідставними також є доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції, що позивачі та відповідачі не є власниками та користувачами земельної ділянки. Такі доводи не відповідають встановленим обставинам справи та спростовуються обґрунтованим висновком суду першої інстанції, який достовірно встановив, що земельна ділянка, яку скаржники просять виділити у користування належить органу місцевого самоврядування, до якого відповідні позовні вимоги не заявлялися.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У лютому 2025 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_12 . Просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 15 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, а саме:
виділити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в натурі як окрему одиницю окремий об`єкт нерухомості приміщення квартири № 4 зі зміною правового режиму житлового будинку квартирного типу на індивідуальний житловий будинок, частку спільного майна, яка становить 27/100 частки з припиненням ідеальних часток за адресою: АДРЕСА_2 , із присвоєнням окремої поштової адреси;
визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на виділену в натурі 27/100 частки будинку за адресою: АДРЕСА_6 , а саме коридор (№ 4-1) площею 9,6 кв. м, ванна кімната (№ 4-2) площею 8,3 кв. м, коридор (№ 4-3) площею 9,6 кв. м, кухня (№ 4-4) площею 8,3 кв. м, кімната (№ 4-5) площею 8,5 кв. м, кімната (№ 4-6) площею 18,3 кв. м, (кімната № 4-7) площею 17,7 кв. м;
припинити спільну часткову власність позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у будинку квартирного типу за адресою: АДРЕСА_2 ;
виділити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користування земельну ділянку площею 0,0242 га, яка обмежена червоною лінією розділу точки 1, червона лінія розподілу проходить крізь точки 4, 5, 6, 7, 8, 25-33, зображена у додатку № 1 до висновку експерта від 18 травня 2023 року № 1805/23 червоною штриховкою, без погодження із суміжними землевласниками або землекористувачами;
земельну ділянку площею 0,0055 га залишити в спільному користуванні між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , обмежена синьою лінією розподілу від точки 17, лінія розподілу проходить крізь точки 18-29, зображена в додатку № 1 до висновку експерта від 18 травня 2023 року № 1805/23 синьою штриховкою.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року в справі № 712/1852/19 (провадження № 61-7546св21); у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22), у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 752/22726/20 (провадження № 61-14014св23) та порушені норми процесуального права, що виразилися у ненаданні правової вмотивованої оцінки наявному у матеріалах справи висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 18 травня 2023 року № 1805/23, проведеного судовим експертом Окрепка А. І. Вказане мало наслідком ухвалення незаконних та необґрунтованих судових рішень;
згідно з висновком експерта від 18 травня 2023 року № 1805/23 встановлено, що виділити в натурі 27/100 частин будинку без відступу від ідеальних часток вбачається за можливе, оскільки ця частина житла є ізольованою від решти об`єкта нерухомості та використовується повністю автономно. Вказані приміщення мають окремий вхід, санвузол та інші комунікації. Конструктивні елементи будівлі перепланування чи реконструкції не потребують;
квартира позивачів є автономною від інших співвласників будинку, а саме має окрему лінію підключення електричної енергії та укладення відповідного договору з ПАТ «Черкасиобленерго», укладено окремий договір з КП «Черкасиводоканал» та відключено квартиру від загально будинкової системи опалення, що підтверджується актом КПТМ «Черкаситеплокомуненерго»;
суди помилково застосували норми законодавства, які стосуються блокованих будинків, а не будинків квартирного типу та безпідставно вказали, що позивачі та відповідачі не є власниками чи користувачами земельної ділянки;
Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. До житлових будинків квартирного типу, які можуть бути переведені в індивідуальні житлові будинки належать окремі або зблоковані будинки, усі квартири в яких приватизовані, з присадибною (приквартирною) земельною ділянкою, площа якої відповідає містобудівним та санітарним вимогам, яка примикає до житлового будинку (квартири) та з безпосереднім виходом на дану земельну ділянку з кожної квартири, з господарськими будівлями або без них, споруджені з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, призначені для постійного у ньому проживання та які складаються із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень. Умовою для звернення про переведення будинку квартирного типу в індивідуальний житловий будинок є спільна заява про зміну правового режиму об`єкта нерухомого майна в зазначенням цільового призначення всіх власників, співвласників квартир, нежитлових приміщень до міської ради або згідно судового рішення, якщо такий об`єкт має окремий вхід із власною земельною ділянкою, власні комунікації для інженерного забезпечення (водопостачання , тепло-, електро- і газопостачання, відведення, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод та електронних комунікацій) та інші властивості, що притаманні будинку, а також не порушувати цим права інших власників (співвласників) квартир у випадку, коли правовий режим змінюється не для всіх квартир будинку;
12 червня 2023 року представником позивачів зроблено запит до Черкаської міської ради про надання інформації з приводу можливості переведення квартири № 4 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , зі зміною правового режиму житлового будинку квартирного типу на індивідуальний житловий будинок відповідно до висновку експерта та у кого перебуває на балансі будинок квартирного типу за вказаною адресою. 26 червня 2023 року, на запит адвоката, отримано відповідь № 9156-01-21 від Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради, в якій зазначено про те, що в своїй діяльності Департамент керується Положенням про департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради, затвердженим рішенням Черкаської міської ради від 02 вересня 2021 року № 9-22, відповідно до якого переведення квартир зі зміною правового режиму житлового будинку квартирного типу на індивідуальний житловий будинок не входить до його повноважень.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
У квітні 2025 року від Черкаської міської ради надійшов відзив, в якому третя особа просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржені судові рішення залишити без змін.
Відзив обґрунтований тим, що:
зміст касаційної скарги є аналогічним змісту апеляційної скарги, а її суть зводиться до виключно незгоди з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій. Обставини справи зазначені в цьому спорі та обставини справи, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник як підстави неоднакового застосування норм права є відмінними, а тому є нерелевантними;
оскаржувані судові рішення узгоджуються з нормам матеріального та процесуального права, такі судові рішення не можуть бути скасовані з одних лише формальних міркувань;
суди правильно встановили, що і позивачі, і відповідачі, які є власниками окремих квартир у багатоквартирному будинку, а отже співвласниками багатоквартирного будинку. При цьому позивачі, зокрема, просять виділити їм в натурі, як окрему одиницю, окремий об`єкт нерухомості приміщення квартири № 4 зі зміною правового режиму житлового будинку квартирного типу на індивідуальний житловий будинок, частку спільного майна, яка становить 27/100 частки з припиненням ідеальних часток за адресою: АДРЕСА_2 , з присвоєнням окремої поштової адреси. Проте квартира № 4 як одиниця, як окремий об`єкт нерухомості, і так належить позивачам на праві власності. Ані позивачі, ані відповідачі не є співвласниками спільної часткової власності спірного будинку, останнім на праві спільної сумісної власності належить лише спільне майно багатоквартирного будинку (несучі конструкції будинку, приміщення загального користування тощо), які не підлягають поділу та виділу згідно з нормами Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». З таких же підстав не може бути здійснено і виділ земельної ділянки, адже земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний будинок також є об`єктом спільної сумісної власності і не підлягає поділу чи виділу;
суди обґрунтовано послались на роз`яснення, викладені у листі Міністерства розвитку громад та територій України від 04 жовтня 2022 року № 7/9.3.2/10375-22;
доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, адже позивачі і відповідачі у справі є співвласниками багатоквартирного будинку, квартири в якому є окремими об`єктами, а не спільною частковою власністю, і якщо й говорити про виділ частки в натурі, то позивачі мають право, за наявності для цього відповідних умов, на виділ частки в квартирі, якою вони володіють на праві спільної часткової власності, а не на виділ цієї квартири з багатоквартирного будинку.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 04 березня 2025 року указані недоліки було усунуто.
Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 712/6765/23 та витребувано справу із суду першої інстанції.
У квітні 2025 року матеріали справи № 712/6765/23 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 04 квітня 2025 року зазначено, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01 березня 2023 року в справі № 712/1852/19, від 06 листопада 2023 року в справі № 707/2516/18, від 10 липня 2024 року в справі № 752/22726/20, від 01 грудня 2021 року в справі № 688/4007/19).
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності у рівних частках належить квартира АДРЕСА_7 . Відповідачам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 відповідно належать квартири № 1 , № 2 , № 3 у вказаному будинку.
Відповідно до листа КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 08 листопада 2022 року № 33802 рішення про виділення чи закріплення земельної ділянки за домоволодінням за адресою: АДРЕСА_2 відсутнє.
Згідно з висновком експерта № 1805/23 за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження, складеного 18 травня 2023 року, будинок за адресою: АДРЕСА_2 є будинком квартирного типу, багатоквартирним будинком. У висновку зазначено, що розмір часток співвласників нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є наступним: громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 відповідно до загальної площі 75,2 кв. м, з якої житлова - 45,8 кв. м - 1/4 частин; громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідно до загальної площі 84,0 кв. м, з якої житлова - 44,5 кв. м - 27/100 частин; громадянки ОСОБА_10 відповідно до загальної площі 77,4 кв. м, з якої житлова - 25,9 кв. м - 1/4 частин; громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відповідно до загальної площі 68,3 кв. м, з якої житлова - 37,6 кв. м - 23/100 частин.
Аналізуючи планувальні рішення приміщень квартири № 4 , а саме коридор (№ 4-1) площею 9,6 кв. м, ванна кімната (№ 4-2) площею, 8,3 кв. м, коридор (№ 4-3) площею 9,6 кв. м., кухня (№ 4-4) площею 8,3 кв. м, кімната (№ 4-5) площею 8,5 кв. м, кімната (№ 4-6) площею 18,3 кв. м, кімната (№4-7) площею 17,7 кв. м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , під будинковолодінням під літ. Ш-2, порівнюючи їх з вимогами нормативно-правових актів, чинних в Україні в галузі будівництва, встановлено, що виділити в натурі 27/100 частин будинку без відступу від вказаних часток вбачається за можливе, адже ця частину житла є ізольованою від решти об`єкта нерухомості та використовується повністю автономно. Ці приміщення мають окремий вхід, санвузол та інші комунікації. Конструктивні елементи будівлі перепланування чи реконструкції не потребують.
Порівнюючи вимоги нормативно-правових актів чинних на території України в галузі будівництва, фактичне планування приміщень житлового будинку, на розгляд суду пропонується варіант виділу в натурі квартири № 4 , а саме: коридор (№ 4-1) площею 9,6 кв. м, ванна кімната (№ 4-2) площею 8,3 кв. м, коридор (№ 4-3) площею 9,6 кв. м, кухня (№ 4-4) площею 8,3 кв. м, кімната (№ 4-5) площею 8,5 кв. м, кімната (№ 4-6) площею 18,3 кв. м, кімната (№ 4-7) площею 17,7 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , під будинковолодінням під літ. Ш-2, відповідно часток співвласників, який описаний в таблиці № 16 дослідницької частини даного висновку (див. дослідну частину по першому, другому та п`ятому питанням).
На розгляд суду запропоновано варіант визначення порядку користування земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , під будинковолодінням під літ. Ш-2 між співвласниками, у наданому варіанті враховано можливість нормального користування будинком і здійснення нагляду за ним, раціональну організацію території, можливість проходу до приміщень кожного з співвласників, які описані в таблиці 17 дослідницької частини та зображені на додатку № 1 до цього висновку.
Відповідно до акта від 30 жовтня 2007 року квартира АДРЕСА_7 відключена від загальнобудинкової системи опалення.
Згідно з листом ВАТ «Черкасиобленерго» від 06 серпня 2007 року № 195/3 позивачам дозволено використання трифазної електричної енергії для живлення електротермічного обладнання.
Позиція Верховного Суду
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (стаття 382 ЦК України).
Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом (частина перша статті 370 ЦК України).
Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом (частина перша статті 370 ЦК України).
У статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Кредитор співвласника не має права вимагати виділення частки із спільного майна багатоквартирного будинку в натурі для звернення стягнення на неї. Співвласник має право вільного доступу до технічної документації на багатоквартирний будинок.
Обміркувавши викладене, касаційний суд зауважує, що:
за загальним правилом, співвласники, яким належить майно на правовому режимі спільної сумісної власності, можуть застосувати конструкцію виділу частки чи поділу спільного сумісного майна;
парламентом передбачено, що випадки за яких неможливо застосувати конструкцію виділу частки чи поділу спільного сумісного майна передбачаються нормою закону;
на рівні статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» законодавцем виключено можливість застосування конструкцію виділу частки чи поділу спільного сумісного майна до спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до частин першої - третьої статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.
Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 461/9578/15-ц (провадження № 14-175 цс 20) зазначено, що 
«39 . Станом на дату набрання чинності ЦК України законодавство України містило такі основні положення щодо поняття багатоквартирного будинку:
- серед об`єктів приватизації державного житлового фонду окремо виділялися лише квартири в багатоквартирних будинках та одноквартирні будинки (частина перша статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Будь-яких проміжних, об`єктів (наприклад, двоквартирних будинків чи квартир у них) закон не згадував;
- законодавство про інвентаризацію нерухомого майна вказувало на те, що житлові будинки квартирного типу поділяються на малоповерхові (1-4 поверхи) та багатоповерхові (5 поверхів та вище). Багатоповерхові житлові будинки визнавались багатоквартирними. Разом з тим багатоквартирними визнавались також малоповерхові будинки: блокового типу - так звана килимова забудова (абзаци перший - третій пункту 2.1 розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127);
- відповідно до державних будівельних норм житлові будинки поділялися лише на одноквартирні та багатоквартирні без виокремлення такого виду як двоквартирні будинки (абзац перший преамбули, пункт 1.4 ДБН В.2.2- 15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», які складалися й погоджувалися у 2003-2004 роках).
40. Таким чином, є всі підстави вважати, що на момент прийняття та набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року житлові будинки за ознакою квартирності поділялися на одноквартирні та багатоквартирні (такі, що складаються з двох чи більше квартир).
41. Ураховуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду висновує, що в розумінні статей 377, 382, 385, 812 ЦК України багатоквартирним слід вважати житловий будинок, який складається з двох чи більше квартир. Інший підхід (запровадження поділу будинків на одноквартирні, двоквартирні та багатоквартирні) вимагає відповідного корегування норм ЦК України.
42. Так, у приміщень, розташованих у дво- та багатоквартирних будинках, однаковий правовий статус, і на приміщення у двоквартирних будинках розповсюджуються правові норми про приміщення в багатоквартирних будинках. Опосередковано це підтверджує частина друга статті 382 ЦК України, яка визначає спільним майном багатоквартирного будинку приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), а також різного роду конструкції та обладнання, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення. Тому вважаємо, що в допоміжних приміщень, розташованих у дво- та багатоквартирних будинках, однаковий правовий статус».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 вересня 2024 року у справі № 465/2223/19 (провадження № 61-15490св23) зазначено, що «сторони є фактичними користувачами спільним будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Тому суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні вимоги «виділити позивачам з будинковолодіння частку в натурі, а саме приміщення квартири АДРЕСА_5 , відповідно до висновку експертизи, проведеної ПП ОСОБА_5 », оскільки у частині другій статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено заборону на поділ між співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку, такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку».
Із аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 ЗК України випливає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Тобто стаття 42 ЗК України не передбачає можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини (див. постанови Верховного Суду від 18 березня 2019 року в справі № 263/68/17 та від 25 травня 2022 року в справі № 344/12943/15-ц).
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
при зверненні з позовом про розподіл майна, виділ частки в натурі з майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності, припинення права спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказували, що вони є співвласниками будинку квартирного типу, яким належить 27/100 ідеальної частки (квартира № 4 ) та користувачами земельної ділянки за фактичним користуванням площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_2 . Інша частина зазначеного будинку квартирного типу належить відповідачам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - 23/100 ідеальної частки (квартира № 1 ), ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - 1/4 ідеальної частки співвласників (квартира № 2 ), ОСОБА_4 , ОСОБА_13 та ОСОБА_5 - 1/4 ідеальної частки (квартира № 5 ). У них виникла проблема у виділенні їхньої частки із будинку квартирного типу в натурі, адже відповідачі як співвласники іншої частини будинку не надають їм відповідної згоди;
однією з позовних вимог, які пред`явлені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є виділення їм в натурі, як окрему одиницю, окремий об`єкт нерухомості приміщення квартири № 4 зі зміною правового режиму житлового будинку квартирного типу на індивідуальний житловий будинок, частку спільного майна, яка становить 27/100 частки з припиненням ідеальних часток за адресою: АДРЕСА_2 , з присвоєнням окремої поштової адреси. При цьому, позивачі наголошували, що спірний житловий будинок складається із чотирьох квартир, які належать на праві власності сторонам у цій справі. Вони користуються приміщеннями квартири № 4 , яка відокремлена від інших квартир житлового будинку, має окремий вхід та вихід на присадибну земельну ділянку, квартира індивідуально підключена до електропостачання, водопостачання та каналізації, опалення в квартирі індивідуальне від котла, тобто позивачі відключені від загальної системи комунікацій цього будинку;
під час розгляду справи суди встановили, що:
- сторони у справі є власниками саме окремих квартир у будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Будинок за адресою: АДРЕСА_2 є будинком квартирного типу, багатоквартирним будинком, адже у ньому знаходяться чотири квартири. Правовий режим багатоквартирного будинку також підтверджується й змістом висновку експерта № 1805/23 за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження, складеного 18 травня 2023 року (т.1, а.с. 43);
- сторонам у справі на праві спільної сумісної власності належить лише спільне майно багатоквартирного будинку (несучі конструкції будинку, приміщення загального користування тощо), які не підлягають поділу та виділу відповідно до норм Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»;
- із урахуванням положень статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» процедура поділу (виділу) квартири у багатоквартирному будинку, у якому несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, допоміжні приміщення, комунікації є системно ув`язаними, не може бути застосована, адже таке майно не може бути поділено між співвласниками або виділено із спільної власності відповідно до законодавства;
таким чином, суди обґрунтовано вважали безпідставною вимогу позивачів про виділення їм в натурі, як окрему одиницю, окремий об`єкт нерухомості приміщення квартири № 4 зі зміною правового режиму житлового будинку квартирного типу на індивідуальний житловий будинок, частку спільного майна, яка становить 27/100 частки з припиненням ідеальних часток за адресою: АДРЕСА_2 , з присвоєнням окремої поштової адреси, адже квартира № 4 як одиниця, як окремий об`єкт нерухомості, і так належить позивачам на праві власності. Це підтверджується відповідним свідоцтвом (т.1, а. с. 20);
суди також обґрунтовано відмовили у задоволенні позовної вимоги щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, адже позивачі та відповідачі не є власниками чи користувачами земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , а така належить територіальній громаді в особі органу місцевого самоврядування. Оскільки ця вимога до органу місцевого самоврядування не пред`являлась, то є обґрунтованим висновок судів про те, що позовна вимога про визначення порядку користування земельною ділянкою заявлена до неналежних відповідачів. Указане є самостійною відмовою в задоволенні позову.
Доводи касаційної скарги про те, що висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 18 травня 2023 року № 1805/23, а також аргументи про те, що квартира позивачів є автономною від інших співвласників будинку, а саме має окрему лінію підключення електричної енергії та укладення відповідного договору з ПАТ «Черкасиобленерго», укладено окремий договір з КП «Черкасиводоканал» та відключено квартиру від загально будинкової системи опалення, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій. Висновок експерта є одним із доказів, який враховуються судом під час ухвалення рішення, але не може бути єдиним і беззаперечним доказом, на підставі якого суд вирішує спір.
Посилання ОСОБА_3 у касаційній скарзі на помилковість висновків судів про те, що позивачі та відповідачі не є власниками та користувачами земельної ділянки є необґрунтованими. Такі посилання спростовуються висновками судів, які достовірно встановили, що земельна ділянка, яку скаржник просить виділити у користування належить органу місцевого самоврядування, до якого відповідні позовні вимоги не пред`являлись.
Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність переоцінки доказів Верховним Судом, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, які передбачені статтею 400 ЦПК України.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку наведеним касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана представником ОСОБА_12 , залишити без задоволення. 
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 15 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко