Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.05.2026  	Справа №607/23224/25 Провадження №2/607/2531/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
за участю представника відповідача – адвоката Коцюби Н.Я.,
під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

У С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 9443629 від 17 серпня 2022 року (далі – Договір).
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зазначило, що 17 серпня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено Договір, відповідно до якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 4 500,00 грн на строк 105 днів, що складається з пільгового періоду тривалістю 15 днів (з 17.08.2022 по 01.09.2022) та поточного періоду тривалістю 90 днів (з 02.09.2022 по 30.11.2022), а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені Кредитним договором. 
Товариство свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у визначеному Договором розмірі, водночас відповідач своїх договірних обов`язків належним чином не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 17 775,00 грн, а саме: 4 500,00 грн – заборгованість за основним зобов`язанням, 12 825,00 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом, 450,00 грн – заборгованість за комісією за надання кредиту.
02 грудня 2022 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 85-МЛ (далі – Договір відступлення), за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників ТОВ «Мілоан», включно з відповідачем, що підтверджується витягом з реєстру боржників.
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Представник відповідача – адвокат Коцюба Н.Я. – подала відзив на позовну заяву, у якому заявила клопотання про поновлення строку на його подання та частково заперечила проти позовних вимог.
По суті позовних вимог сторона відповідача не заперечила факт укладення Договору, отримання кредитних коштів у розмірі 4 500,00 грн та обов`язку їх повернення, а також погодився із заборгованістю за процентами в межах пільгового періоду у розмірі 675,00 грн. Водночас відповідач заперечив проти стягнення: (1) процентів за користування кредитом у поточному періоді в розмірі 12 150,00 грн, посилаючись на те, що Анкета-заява на кредит від 17 серпня
2022 року містить лише умови щодо 15-денного строку кредитування та суми процентів
675,00 грн, а тому наявність у Договорі двох процентних ставок (1 % у пільговий період та 3 % у поточний період) є нечіткою, двозначною умовою, яка з огляду на концепцію contra proferentem та практику Великої Палати Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17) підлягає тлумаченню на користь споживача; (2) комісії за надання кредиту в розмірі 450,00 грн, з посиланням на постанови Верховного Суду від 06 вересня 2017 року (справа № 6-2071цс16) та від 09 грудня 2019 року (справа № 524/5152/15), відповідно до яких встановлення кредитодавцем платежів за дії, що не є самостійною послугою, відмінною від надання кредиту, є неправомірним.
Також відповідач заявила клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу позивача з 8 000,00 грн до 2 500,00 грн, посилаючись на незначну складність справи та невідповідність заявленого розміру критеріям реальності та розумності, передбаченим частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
З урахуванням цього сторона відповідача просила суд частково задовольнити позов, стягнувши на користь позивача заборгованість у розмірі 5 175,00 грн (4 500,00 грн основне зобов`язання та 675,00 грн проценти), а також зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2 500,00 грн.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2025 року відкрито провадження у цій справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Протокольною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2026 року задоволено клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву.
Представник позивача – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» – у судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документа, однак подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача – адвокат Коцюба Н.Я. – у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі правом визначити свою участь в судовому засіданні. Суд вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності представника позивача, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такий висновок суду кореспондує з висновком Верховного Суду, який полягає у тому, що у випадку якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року,
справа № 361/8331/18).
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступні обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини, встановлені судом.
17 серпня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «W15459»
(а.с. 8 – 10).
Згідно з пунктом 1.1 Договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений у пункті 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у пункті 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін.
Відповідно до пункту 1.2 Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 4 500,00 грн.
Пунктом 1.3 Договору визначено, що кредит надається загальним строком на 105 днів
з 17 серпня 2022 року і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, настає з дати видачі кредиту та завершується 01 вересня 2022 року (рекомендована дата платежу) (пункт 1.3.1). Поточний період складає 90 днів, настає з дня, наступного за днем завершення пільгового періоду, і закінчується 30 листопада 2022 року (дата остаточного погашення заборгованості) (пункт 1.3.2). 
Згідно з пунктом 1.4 Договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у рекомендовану дату платежу 01 вересня 2022 року, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 30 листопада 2022 року.
Пунктом 1.5.1 Договору встановлено комісію за надання кредиту в розмірі 450,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Пунктом 1.5.2 Договору встановлено проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду в розмірі 675,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.
Пунктом 1.5.3 Договору встановлено проценти за користування кредитом протягом поточного періоду в розмірі 12 150,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Згідно з пунктом 1.6 Договору тип процентної ставки за договором є фіксованим, а особливості нарахування процентів визначені пунктами 2.2, 2.3 Договору.
Аналогічні умови щодо строку кредитування (105 днів), його структури (пільговий період 15 днів і поточний період 90 днів), розміру процентних ставок (1 % та 3 % відповідно) та комісії за надання кредиту (450,00 грн) відображені також у Графіку платежів (Додаток № 1 до Кредитного договору) та Паспорті споживчого кредиту (Додаток № 2 до Кредитного договору), які є невід`ємними частинами Договору (а.с. 10 зворотна сторона, 11).
Позивачем надано суду також: Анкету-заяву на кредит № 9443629 від 17 серпня 2022 року, довідку про ідентифікацію позичальника від 10 вересня 2025 року, платіжне доручення № 80679377 від 17 серпня 2022 року, відповідно до якого відповідачу на картку
№ НОМЕР_1 перераховано кошти у сумі 4 500,00 грн, відомість про щоденні нарахування та погашення, сформовану ТОВ «Мілоан», виписку з особового рахунку за Договором станом на 22 жовтня 2025 року (а.с. 12, 13).
02 грудня 2022 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення, за умовами якого кредитор передав (відступив) новому кредитору за плату, а новий кредитор прийняв належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами (пункт 1.1, 1.2 Договору відступлення). Факт передачі реєстру боржників від 02 грудня 2022 року підтверджується Актом приймання-передачі реєстру боржників від 02 грудня 2022 року, згідно з яким загальна кількість боржників становила 2 062, а загальна сума портфеля заборгованості – 23 978 757,33 грн. Оплату права грошової вимоги за Договором відступлення підтверджено платіжною інструкцією № 69199 від 05 грудня 2022 року на суму 653 676,22 грн (а.с. 13 – 17).
Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору відступлення (у редакції згідно Додаткової угоди № 1 від 26.08.2025), сформованого 10 вересня 2025 року, за № 1195 значиться боржник ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , сума виданого кредиту 4 500,00 грн, залишок за основним зобов`язанням 4 500,00 грн, залишок за відсотками
12 825,00 грн, залишок за комісією 450,00 грн, загальна сума заборгованості 17 775,00 грн (а.с. 18).
16 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслало відповідачу претензію вих. № 22109898/317 про погашення заборгованості за Договором у розмірі 17 775,00 грн, яка залишена без задоволення (а.с. 18).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України;
далі – ЦК України). Цивільне законодавство ґрунтується на відповідних засадах, однією з яких є свобода договору (пункт 3 статті 3 ЦК України).
За статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша); правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частина друга).
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року (справа № 127/33824/19) сформулював позицію, відповідно до якої будь-який вид договору, що укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму; договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Отже, цивільне законодавство не обмежує різновиди письмового договору до класичного власноручного підписання відповідного правочину у паперовій формі, а передбачає можливість фіксації волевиявлення сторін за допомогою електронних засобів власне у електронній формі. 
2.2. Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів унормовано Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV (далі – Закон № 851).
Відповідно до статті 5 Закону № 851 електронний документ – це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа (частина перша); електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму (частина третя); візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (частина четверта).
Згідно з частиною другою статті 14 Закону № 851 використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII (далі – Закон № 675).
Відповідно до частини першої статті 3 Закону №675 електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5); електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6).
Порядок укладення електронних договорів регулюється статтею 11 Закону № 675. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (частина перша статті 11 Закону № 675).
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 11 Закону № 675).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону № 675).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону № 675).
Відповідно до частини шостої статті 11 Закону № 675 відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За частиною дванадцятою статті 11 Закону № 675 електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 675 якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наявні в матеріалах справи докази (зокрема, довідка про ідентифікацію позичальника, яка містить відомості про одноразовий ідентифікатор «W15459», дату і час його відправлення – 17.08.2022 19:57 та номер телефону, на який його відправлено, – НОМЕР_2 ) свідчать про дотримання встановлених законодавством вимог при укладенні Договору в електронній формі.
Відповідач у відзиві на позовну заяву факту укладення Договору, отримання кредитних коштів у сумі 4 500,00 грн та обов`язку їх повернення не оспорив, що відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України звільняє позивача від обов`язку доказування цих обставин.
2.3. У статті 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша).
У зв`язку з цим Конституційний Суд України зазначив: «одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є «pacta sunt servanda» (договорів слід додержувати). Цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено (частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629)»
(абзац четвертий пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 22 червня 2022 року
№ 6-р(II)/2022).
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
2.4. У частині розв`язання спору щодо заборгованості за процентами за користування кредитом суд зазначає нижченаведене.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Заперечуючи проти стягнення процентів за поточний період у розмірі 12 150,00 грн, відповідач посилається на те, що Анкета-заява на кредит від 17 серпня 2022 року містить умови лише щодо 15-денного строку кредитування та суми процентів 675,00 грн, а тому наявність у Договорі двох процентних ставок є нечіткою (двозначною) умовою, яка підлягає тлумаченню на користь споживача за правилом contra proferentem.
Суд не погоджується з наведеними доводами відповідача з огляду на таке.
Договір, на відміну від Анкети-заяви, є самостійним документом, що містить усі істотні умови кредитування. Згідно з пунктом 9.1 Договору сторони погодили, що цей договір (індивідуальна частина) є самостійним кредитним договором (правочином), що містить усі істотні умови, укладений у порядку, спосіб та формі, що відповідає вимогам законодавства.
Структура процентної ставки, на яку посилається відповідач як на «дві різні, такі, що суперечать одна одній, ставки», насправді є чітко визначеною й послідовною двоступеневою конструкцією: пільгова ставка 1 % на пільговий період (15 днів) та стандартна ставка 3 % на поточний період (90 днів), що в сукупності утворюють повний погоджений строк
кредитування – 105 днів. Ця структура є взаємоузгодженою та послідовно відтворена
у пунктах 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.4, 1.5.1 – 1.5.3 Договору, у Графіку платежів та у Паспорті споживчого кредиту, які є додатками № 1 та № 2 та невід`ємними частинами Договору і містять ідентичні показники щодо строку кредитування, розміру процентних ставок за кожен період та суми відповідних процентів. 
Суд зауважує, що той факт, що Анкета-заява не дублює всіх умов щодо поточного періоду кредитування, не свідчить про неузгодженість цих умов сторонами, оскільки відповідач, підписуючи Договір за допомогою одноразового ідентифікатора, погодився саме з умовами, викладеними власне у тексті Договору.
Саме кредитний договір, а не анкета-заява, є документом, який визначає взаємні права та обов`язки сторін. Анкета-заява лише передує укладенню договору та не замінює його умов. Внутрішніх суперечностей та логічних неузгодженостей у Договорі у частині строку кредитування судом не встановлено. 
З огляду на наведене, підстав для застосування принципу contra proferentem, на який посилається відповідач, суд не вбачає, оскільки цей принцип застосовується у разі встановлення дійсної неможливості з`ясувати справжній зміст умови договору за допомогою загальних підходів до його тлумачення.
Представником відповідача інших аргументів, зокрема у частині некоректності чи помилковості нарахування процентів за період кредитування у 105 днів, не наведено. Відтак суд вважає позовну вимогу про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 12 825,00 грн (675,00 грн за пільговий період + 12 150,00 грн за поточний період) обґрунтованою.
2.5.В аспекті розв`язання спору у частині стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту суд зауважує таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 21 Закону України «Про споживче кредитування»
від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом не можуть перевищувати встановлених цією статтею обмежень, при цьому кредитодавцю не забороняється встановлювати плату за супровідні послуги за договором про споживчий кредит, у тому числі комісію за надання кредиту.
Відповідно до статті 8 вказаного Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина друга).
Заперечуючи проти стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 450,00 грн, відповідач посилається на правові висновки Верховного Суду України, відповідно до яких встановлення кредитодавцем платежів за дії, що не є самостійною послугою, відмінною від надання кредиту (зокрема, за «надання фінансового інструменту» чи «моніторинг заборгованості»), є неправомірним. Суд не може погодитися із релевантністю наведеної практики до спірних правовідносин, оскільки наведені відповідачем позиції Верховного Суду загалом стосуються комісій за обслуговування кредиту, супровід кредитної заборгованості чи інших дій кредитодавця після укладення договору, утім у цій справі предметом спору є одноразова комісія за надання кредиту, погоджена сторонами. 
Так, комісія за надання кредиту, погоджена сторонами в самому тексті Договору, доведена до відома позичальника при укладенні договору (що підтверджується підписаним Паспортом споживчого кредиту) та відображена в Анкеті-заяві на кредит, якою позичальник погодився зі складовими частинами сукупної вартості кредиту, включаючи комісію за надання кредиту в сумі 450,00 грн, не є платою за окрему «супутню послугу», а є складовою частиною плати за кредит у розумінні статті 1054 ЦК України та статті 21 Закону України «Про споживче кредитування»
від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII.
З огляду на викладене суд вважає позовну вимогу про стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 450,00 грн обґрунтованою.
2.6. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року (справа № 910/1755/19), у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року (справа № 753/20537/18), від 21 липня
2021 року (справа № 334/6972/17), від 27 вересня 2021 року (справа № 5026/886/2012).
Судом встановлено, що 02 грудня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення, факт виконання якого підтверджено: Актом приймання-передачі реєстру боржників від 02 грудня 2022 року, платіжною інструкцією № 69199 від 05 грудня 2022 року про оплату за відступлення права вимоги в сумі 653 676,22 грн, Витягом з реєстру боржників від 10 вересня 2025 року, який містить конкретні дані щодо відповідача.
Зазначені докази в сукупності підтверджують перехід до позивача права вимоги до відповідача за Договором у повному обсязі заборгованості, наявної станом на дату відступлення, а відтак ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» наділений правом вимоги до відповідача.
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
3.1. Враховуючи вищенаведене, суд констатує, що відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасив, а доводи відповідача щодо неправомірності нарахування процентів за поточний період та комісії за надання кредиту є необґрунтованими, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі на суму 17 775,00 грн, з яких: 4 500,00 грн – заборгованість за основним зобов`язанням, 12 825,00 грн – заборгованість за процентами,
450,00 грн – заборгованість за комісією за надання кредиту. 
3.2. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 28491 від 31 жовтня 2025 року (а.с. 22), оскільки позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 2 422,40 грн.
3.3. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»
від 5 липня 2012 року № 5076-VI договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності фізичних осіб; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних осіб у судах під час здійснення цивільного судочинства.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2
ЦПК України).
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За частиною четвертою цієї статті ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року
(справа № 751/3840/15-ц) вказано, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини витрати можуть бути компенсовані лише за умови, що вони були фактично понесені, є необхідними та розумними за обсягом (пункт 79 справи «Ніколова проти Болгарії» від 25 березня 1999 року, заява № 31195/96).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року (справа № 755/9215/15-ц) зазначила, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Для стягнення витрат на правничу допомогу позивачем долучено договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, укладений між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет», акт наданих послуг № Д/5619
від 22 жовтня 2025 року на суму 8 000,00 грн та детальний опис наданих послуг до акта
(а.с. 19 – 21).
Відповідач у відзиві на позовну заяву заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, посилаючись на незначну складність справи, поширеність спірних правовідносин та врегулювання їх загальними нормами цивільного законодавства.
Суд погоджується з доводами відповідача в частині неспівмірності заявленого розміру витрат складності справи. Ця справа є справою незначної складності, що розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, заявлені позовні вимоги ґрунтуються на типовому кредитному договорі та стандартному для категорії таких справ договорі відступлення права вимоги, а позиція позивача викладена за типовим зразком, Крім того, суд зауважує, що представник позивача участі у судових засіданнях не брав. 
З огляду на викладене, керуючись критеріями реальності та розумності, передбаченими частиною четвертою статті 137 ЦПК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача, до 2 500,00 грн.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 – 81, 89, 133, 137, 141, 178, 211, 244, 258 – 268,
273 – 274, 352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 9443629 від 17 серпня 2022 року у розмірі 17 775 (сімнадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійок, з яких: 4 500,00 грн – заборгованість за основним зобов`язанням, 12 825,00 грн – заборгованість за процентами, 450,00 грн – заборгованість за комісією за надання кредиту.
3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
6. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
8. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 15 травня 2026 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ: 35234236, адреса місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, 1,
корпус 28, м. Львів.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 

Головуючий суддя    	Т. І. Якімець