Справа № 947/1685/26
Провадження № 2/317/1181/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Нікітіна В.В.
за участі секретаря судового засідання Хижняк Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:
До мого провадження надійшов позов ТОВ «ФК «Позика» (далі – «Позивач») до ОСОБА_2 (далі – «Відповідачка») про стягнення боргу за кредитним договором.
З відзиву на позовну заяву, який подано через систему «Електронний Суд» стало відомо, що відповідачка змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » Ухвалою від 06.05.2026 було здійснене відповідну зміну її прізвища у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
01 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Ірбіс» та відповідачкою (на той час ОСОБА_2 ) було укладено кредитний договір № 12358327. Цим договором ТОВ «ФК «Ірбіс» надало відповідачці кредит на суму 4 600 гривень на визначений строк та узгоджено процентну ставку за кредитом. В цей же день відповідачці були надані кошти.
01 вересня 2025 року між ТОВ «ФК «Ірбіс» та позивачем був укладений договір факторингу № 01092025/1, яким право вимоги до ОСОБА_2 за договором № 12358327 від 01.11.2021 передане новому кредитору – позивачу у справі.
Станом на момент відступлення права вимоги відповідачка свої зобов`язання за договором виконала не у повному обсязі, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 16 330,00 гривень, з яких:
4 600,00 гривень – заборгованість за кредитом;
11 730,00 гривень – заборгованість з процентів за користування кредитом.
Відповідачкою ОСОБА_1 через систему «Електронний Суд» був поданий відзив на позовну заяву, в якому вона частково визнає позовні вимоги. Згідно до викладеного у відзиві, відповідачка не заперечує факт укладення договору № 12358327 від 01.11.2021 та отримання від первісного кредитора грошових коштів у кредит на умовах цього договору.
Зазначила про повне визнання позовних вимог в частині стягнення основного боргу.
Щодо нарахованих процентів просила суд зменшити їх розмір, враховуючи їх невідповідність засадам справедливості та розумності як складовим принципу верховенства права. Зазначила про те, що питання нарахування відсотків, неспівмірного сумі основного боргу за кредитом в контексті правовідносин у сфері захисту прав споживачів кредитних послуг, було висвітлене у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2011. Також подібні висновки неодноразово знаходили своє підтвердження у рішеннях Верховного Суду. Для врегулювання питання несправедливого та неспівмірного сумі боргу нарахування процентів за кредитними договорами, законодавцем з 2023 року у Закон України «Про споживче кредитування» введено норму, якою максимальний розмір процентів за договором споживчого кредиту визначено на рівні 1 % на день.
Оскільки в даній справі проценти нараховувались за процентною ставкою 2,5 % на день у пільговий період та 3 % на день поза межами пільгового періоду, що призвело до значного перевищення сум нарахованих процентів над сумою основного боргу, просила суд враховувати доводи відзиву на позов в цій частині.
Також просила суд зменшити витрати позивача на правову допомогу у цій справі з 5 500 гривень до 2 000 гривень, оскільки саме такий розмір буде співмірним зі складністю справи та буде відповідати критерію розумності.
Представницею позивача до суду подано відповідь на відзив, в якій зазначено про повну відповідність здійсненого позивачем розрахунку ціни позову умовам укладеного між сторонами договору. Також позивач зазначив про відсутність підстав для зменшення витрат на правову допомогу, оскільки всі необхідні докази понесення таких витрат є в матеріалах справи, а самі витрати на правову допомогу є співмірними складності справи. 
Просила суд розглянути справу без її участі на підставі наявних доказів.
06.05.2026 від відповідачки ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій вона просила суд провести розгляд справи без її участі та врахувати доводи, наведені нею у відзиві на позовну заяву.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. 
Відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту № 12358327 від 01 листопада 2021 року ТОВ «ФК «Ірбіс» надало ОСОБА_2 кредит в розмірі 4 600 гривень зі строком кредитування на 90 днів (по 30.01.2022). Узгоджено процентну ставку: 2,5 % на день під час тридцятиденного пільгового періоду, та 3 % на день на наступні 60 днів. Вказаний договір підписано в електронній формі.
В матеріалах справи також міститься копія договору відступлення права вимоги та інших документів за ним, якими підтверджено перехід права вимоги за кредитним договором № 12358327 від 01 листопада 2021 року до позивача.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.
На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
На підставі викладеного та враховуючи повне визнання відповідачкою позову в цій частині, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача суми основного боргу в розмірі 4 600 гривень за цим кредитним договором.
Окрім суми основного боргу позивачем за договором від 01.11.2021 заявлені вимоги про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 11 730 гривень 00 копійок. 
В пункті 3.2 Договору сторони погодили, що проценти за кредитом нараховуються: в перші 30 днів строку кредитування (пільговий період) – за процентною ставкою 2,5 % на день; наступні 60 днів строку кредитування – за процентною ставкою 3,0 % на день.
Суд констатує, що наданий позивачем розрахунок сум процентів проведений арифметично вірно та відповідає умовам договору (4 600,00 грн. * 2,5 %/день * 30 днів = 3 450,00 грн.; 4 600,00 грн. * 3 %/день * 60 днів = 8 280,00 грн.; 3 450,00 грн. + 8 280,00 грн. = 11 730,00 грн.).
В той же час, оцінюючи доводи відповідачки ОСОБА_1 щодо зменшення розміру процентів, що підлягають стягненню в цій справі, суд констатує, що заявлена до стягнення сума відсотків перевищує суму основного боргу в 2,55 рази.
Ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
Вказані приписи закону ані первісним кредитором при укладенні договору, ані позивачем при поданні позову враховані не були, оскільки процентна ставка за договором № 12358327 від 01 листопада 2021 року в пільговий період становить 900 % річних, а після його спливу та до закінчення строку кредитування – 1080 % річних. Саме за такими процентними ставками позивачем здійснено розрахунок позовних вимог.
Суд вважає, що зазначені умови договору є несправедливими, оскільки встановлюють непропорційно високу процентну ставку для споживача фінансової послуги, що, зрештою, завдає непропорційної та невиправданої шкоди позичальнику.
До аналогічних висновків неодноразово приходили й суди вищих інстанції (постанови Запорізького апеляційного суду по справам: № 336/8754/24 від 19.01.2026 https://reyestr.court.gov.ua/Review/133386090, № 336/7972/24 від 02.10.2025 https://reyestr.court.gov.ua/Review/130704850, № 336/6273/24 від 15.07.2025 https://reyestr.court.gov.ua/Review/128935996 та ін.).
Враховуючи викладене та для забезпечення дотримання при розгляді цієї справи принципів розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнути проценти в розмірі, що дорівнює сумі основного боргу (4 600,00 грн.). На думку суду вказаний розмір процентів буде співмірним та справедливим.
Доводи відповідачки щодо зменшення судом витрат на правову допомогу через їх неспівмірність складності справи, судом відхиляються, оскільки позивачем подані всі необхідні документи на підтвердження їх розміру. 
Судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу) підлягають розподілу у справі пропорційно до задоволених позовних вимог на підставі ч. 1 ст. 141 та п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика» (07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, ЄДРПОУ: 39493634) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика» заборгованість за кредитним договором: № 12358327 від 01.11.2021 в розмірі 9 200 (дев`ять тисяч двісті) гривень 00 копійок, з яких: 4 600 (чотири тисячі шістсот) гривень 00 копійок основного боргу та 4 600 (чотири тисячі шістсот) гривень 00 копійок процентів.
В задоволенні решти позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика» 1 499 (одну тисячу чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 94 копійки судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика» 3 829 (три тисячі вісімсот двадцять дев`ять) гривень 27 копійок витрат на правову допомогу.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Нікітін