ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/3438/25	Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/780/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, цивільну справу № 601/3438/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Процент”, інтереси якого представляє адвокат Руденко Костянтин Васильович, на заочне рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 березня 2026 року, повний текст якого складено 23 березня 2026 року, ухваленого суддею Мочальською В.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Процент” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
у листопаді 2025 року ТзОВ “ФК “Процент” звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2391-1677-1 від 16.11.2023 у загальному розмірі 26473 грн, яка складається з: 2000 грн тіло кредиту та 24473 грн нараховані проценти за період з 16.11.2023 по 15.11.2024, судового збору у розмірі 2422,40 грн та 10000 грн витрат на правову допомогу.
В обґрунтування позову посилається на те, що 16.11.2023 між ТОВ "Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 2391-1677-1. За твердженням позивача, на виконання умов казаного договору відповідачці було надано кредит у розмірі 2000 гривень, строком на 365 днів (до 15.11.2024), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,50% від суми кредиту за кожен день користування (1277,50% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Вказує, що ТзОВ «Фінансова компанія «Процент» належним чином виконало зобов`язання за укладеним Договором та надало відповідачці кредит, в свою чергу останнім умови Договору не виконано та у встановлений строк кошти не повернуто.
Ухвалою від 23.02.2026 судом задоволено клопотання ТзОВ «Фінансова компанія «Процент» про витребування доказів з УДМС у Тернопільській області щодо зміни прізвища відповідачкою.
10.03.2026 на виконання ухвали надійшла відповідь з УДМС у Тернопільській області, згідно якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.12.2025 на підставі свідоцтва про шлюб змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».
Заочним рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 березня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ТзОВ “Фінансова компанія “Процент” заборгованість за Кредитним договором № 2391-1677-1 від 16.11.2023 у розмірі 16020 грн, судовий збір в розмірі 1465,79 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 6051 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ТзОВ “Фінансова компанія “Процент” - адвокат Руденко К.В. просить скасувати заочне рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 березня 2026 року в частині зменшення: суми заборгованості за нарахованими процентами за період з 16.11.2023 року по 15.11.2024 року; суми сплаченого судового збору та суми витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що суд першої інстанції самостійно здійснив перерахунок процентів за користування кредитом, застосувавши поетапні обмеження процентної ставки (2.5 %, 1,5 %, 1 %) передбачені п. 17 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про споживче кредитування”. Такі дії суду першої інстанції є прямим порушенням фундаментальних норм матеріального права щодо дії закону в часі.
Закон України “Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг” № 3498-ІХ, яким було запроваджено обмеження максимальної денної процентної ставки (не більше 1 %), набрав чинності 24.12.2023 року.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу І цього Закону (щодо денної процентної ставки) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, виключно у випадку, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Кредитний договір було укладено 16.11.2023 року, на момент його укладення чинне законодавство України не встановлювало імперативних обмежень щодо максимального розміру процентної ставки. Зміни до кредитного договору не вносились (додаткові угоди щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), тому фіксована процентна ставка погоджена сторонами на дату укладення кредитного договору не змінюється протягом усього строку дії Кредитного договору. Оскільки строк кредитування за кредитним договором був фіксованим і сторони не укладали угод про його продовження, відсутні правові підстави для зміни договірної процентної ставки за користуванням кредитом.
Щодо понесених судових витрат на професійну правничу допомогу то, у матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем.
Слід звернути увагу, що суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.
Відзив на апеляційну скаргу представника ТзОВ “Фінансова компанія “Процент” - адвоката Руденко К.В. до суду апеляційної інстанції не поступав.
Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині відмовлених позовних вимог, в іншій частині сторонами рішення не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду. 
Судом встановлено, що 16.11.2023 між ТзОВ "ФК "Процент" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2391-1677-1, який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 867694 (а.с. 15-16).
Відповідно до умов вказаного Кредитного договору, Товариство зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в розмірі 2000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором. Процентна ставка за користування кредитом становить 3,5 % від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 1277,50 %) користування кредитом. Строк надання кредиту 365 днів зі сплатою кредиту в кінці строку користування. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТзОВ "ФК "Процент", які розміщені на сайті https://procent.com.ua (п. 1.5 Кредитного договору). Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , що належить позичальникові (п. 1.7 Кредитного договору)
За умовами п. 4.1. Кредитного договору, сума Кредиту та проценти за користування Кредитом підлягають сплаті Позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього Договору у строки відповідно до графіку визначеному у Додатку №1.
На підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача позивач надав довідку про перерахування коштів за договором № 2391-1677-1 від 16.11.2023 на умовах фінансового кредиту, номер картки отримувача НОМЕР_2 , в розмірі 2000 грн, дата платежу 16.11.2023 (а.с. 20).
Також позивачем надано Детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2391-1677-1 від 16.11.2023, відповідно до якого відповідачка має заборгованість за кредитним договором у розмірі 26473 грн, яка складається з: 2000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 24473 гривень - заборгованість за процентами (а.с. 21-29).
Згідно з наданою АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду інформацією на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_2 . Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій станом на 06.01.2026, фінансовий номер телефону НОМЕР_3 . Повідомили, що по рахунку № НОМЕР_2 16.11.2023 було зараховано 2000 гривень. Також АТ КБ «Приват Банк» надано виписку по рахунку № НОМЕР_2 за період з 16.11.2023 по 21.11.2023 (а.с. 61-63).
Зокрема, з виписки по рахунку вбачається, що 16.11.2023 на карту № НОМЕР_2 було зараховано переказ у розмірі 2000 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, у передбачений договором строк кошти (суму кредиту) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми кредиту у розмірі 2000 грн. 
Визначаючи розмір заборгованості за нарахованими процентами, послався на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» щодо максимального розміру відсоткової ставки, та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за нарахованими процентами у сумі 14020 грн. 
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.
Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ст. ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.
Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3).
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.09.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Закон України від 03.09.2015 № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Матеріалами справи підтверджено, що 16.11.2023 між ТзОВ "ФК "Процент" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2391-1677-1, який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 867694.
При подачі позову ТзОВ «ФК «Процент» просило стягнути з відповідача 24473 грн нарахованих процентів за період з 16 листопада 2023 року по 15 листопада 2024 року, нарахованих за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5 % річних). 
Суд першої інстанції, перевіривши детальний розрахунок заборгованості (щоденні нарахування та погашення) за кредитним договором № 2391-1677-1 від 16 листопада 2023 року, із загальною сумою нарахованих позивачем процентів не погодився та здійснив власний розрахунок, який колегія суддів вважає правильним та відхиляє доводи апеляційної скарги про неправомірне зменшення нарахованих товариством відсотків, з огляду на наступне.
Так, за умовами кредитний договір № 2391-1677-1 від 16 11.2023 сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,50 %). Строк дії договору становить 365 днів.
Проте 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24 грудня 2023 року), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
При цьому, згідно з п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, за період з 16 листопада 2023 року по 23 грудня 2023 року процентна ставка становить 3,5 % і за цей період сума відсотків складає 2660 грн; за період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року відсоткова ставка має становити 2,5% в день, а сума нарахованих процентів - 6000 грн; за період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року відсоткова ставка має становити 1,5 % і відповідно сума нарахованих відсотків складає 3600 грн; за період з 20 серпня 2024 року по 15 листопада 2024 року відсоткова ставка має становити 1%, а сума процентів - 1760 грн.
Таким чином, навівши відповідні розрахунки, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заборгованість за нарахованими процентами за кредитним договором № 2391-1677-1 від 16 листопада 2023 року становить загалом 14020 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір укладено до набрання чинності Законом № 3498-IX і зміни до правочину щодо продовження строку його дії сторонами не вносились, а отже відсутні правові підстави для перерахування фіксованої денної процентної ставки, апеляційний суд відхиляє з огляду на приписи Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 3498-IX, якими визначено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із положень законодавства, які регламентують граничний розмір денної процентної ставки залежно від періоду, за який здійснено нарахування процентів, та здійснив власний розрахунок, із урахуванням положень Закону № 3498-ІХ.
Встановивши, що внаслідок несвоєчасних платежів за кредитним договором № 2391-1677-1 від 16 листопада 2023 року у відповідача утворилась заборгованість перед ТзОВ «ФК «Процент», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 16020 грн. (2000 грн - тіло кредиту + 14020 грн відсотки, які підлягали стягненню за весь строк користування кредитом).
Щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» 6051 грн витрат на правничу допомогу, апеляційний суд виходить з наступного.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник ТОВ «ФК «Процент» просив стягнути 10000 грн. понесених позивачем витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша та пункт 3 частини другої статті 141 ЦПК України). 
Розподіляючи судові витрати, суд першої інстанції враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України правомірно стягнув із ОСОБА_1 на користь Товариства саме 6051 грн, оскільки задовольнив позовні вимоги на 60,51 %.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ТзОВ “Фінансова компанія “Процент”, інтереси якого представляє адвокат Руденко К.В., слід залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 березня 2026 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Також колегія суддів звертає увагу, що оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишається без змін, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється. 
Крім цього, ухвалою суду апеляційної інстанції від 06 травня 2026 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, проте колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію заочного рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 березня 2026 року слід поновити.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Процент”, інтереси якого представляє адвокат Руденко Костянтин Васильович, залишити без задоволення.

Заочне рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 березня 2026 року залишити без змін.

Поновити дію заочного рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 березня 2026 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча         Н.М. Храпак

Судді:          Б.О. Гірський

О.З. Костів