Справа № 635/4992/25
Провадження № 2/630/100/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Малихіна О.О., 
за участю секретаря Нерубацької А.О.,
представника позивача(дистанційно) Бухана В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 635/4992/25 (провадження № 2/630/100/26) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданої матеріальної шкоди в сумі 174440,00 грн, завданої моральної шкоди в сумі 25000,00 грн, а також витрат по оплаті судового збору, сплаченого за вимогу майнового характеру в розмірі 1744,40 грн, за вимогу немайнового характеру в розмірі 1211,20 грн, та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн, 

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_3 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 02 листопада 2024 року о 09-00 год. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volkswagen Vento, державний номер НОМЕР_1 , на 459 км автодороги Київ-Харків-Довжанський, повертаючи ліворуч на перехресті, не надав перевагу автомобілю Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_1 , який рухався назустріч, внаслідок чого відбулось зіткнення, і транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 19 лютого 2025 року в справі № 635/13721/24 відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, але провадження в справі було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. На дату, коли сталася ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Тому позивач ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ для встановлення розміру спричиненої внаслідок ДТП шкоди належного йому транспортного засобу. Згідно з звітом суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля була визначена в розмірі 334440,86 грн. На відшкодування завданої автомобілю матеріальної кошти позивач ОСОБА_1 отримав від МТСБУ виплату в розмірі 160000,00 грн. Іншу частину заподіяної шкоди в розмірі 174440,00 грн. відповідач добровільно не відшкодував.
Також представник позивача в позовній заяві вказав про те, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 , як винуватця ДТП, позивачу ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 25000,00 грн, та яка полягає в тому, що був порушений звичний життєвий уклад позивача, бо він не міг користуватися своїм автомобілем для робочих та сімейних потреб, а відповідач більше семи місяців не бажає добровільно компенсувати завдану шкоду. У позивача та його сім`ї з`явився сильний стрес, викликаний пригніченим станом через значне пошкодження автомобіля внаслідок аварії та неможливістю виконання роботи та вільного пересування. Крім того, внаслідок ДТП позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у виді забою грудної клітини та м`яких тканин нижніх кінцівок, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні. Позивач звертався до відповідача щодо добровільного відшкодування завданої шкоди. Але відповідач нічого не зробив, а тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 липня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди передано до Люботинського міського суду Харківської області для розгляду за підсудністю.
Ухвалою від 28 листопада 2025 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення підготовчого засідання. Відповідачу ОСОБА_2 був встановлений 15-денний строк з дня одержання копії ухвали про відкриття провадження в справі для подання відзиву уразі наявності заперечень проти позову.
Копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви з доданими до неї матеріалами відповідач ОСОБА_2 отримав 05 грудня 2025 року в приміщенні суду під особистий розпис. Протягом встановленого судом строку відповідач відзив не подав.
Натомість, 05 грудня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подав заяву, в якій повідомив про відсутність у нього заперечень проти розгляду справи за його відсутності.
В заяві від 05 грудня 2025 року відповідач ОСОБА_2 також просив зупинити провадження по даній справі до завершення розгляду Люботинським міським судом Харківської області цивільної справи № 630/1362/25 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якій провадження було відкрито ухвалою від 04 листопада 2025 року.
Ухвалою від 12 лютого 2026 року в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 від 05 грудня 2025 року про зупинення провадження в справі відмовлено.
Ухвалою від 12 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті.
У вступному слові представник позивача ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позові.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився та про причини своєї неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду був повідомлений завчасно та у належний спосіб – шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету учасника справи.
Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, але подав клопотання, в якому повідомив причини свого неприбуття та просив відкласти розгляд справи на іншу дату.
Враховуючи наявність письмового клопотання відповідача ОСОБА_2 від 05 грудня 2025 року щодо розгляду справи за його відсутності, судом була постановлена ухвала без оформлення окремого документа про проведення розгляду справи за відсутності представника відповідача на підставі наявних в справі матеріалів.
В судовому засіданні, вислухавши промову представника позивача, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 04 серпня 2020 року являється власником автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , чорного кольору.
Як вбачається з постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 19 лютого 2025 року, винесеної в справі № 635/13721/24, ОСОБА_2 02 листопада 2024 року о 09-00 год., керуючи автомобілем Volkswagen Vento, державний номер НОМЕР_1 , на 459 км автодороги Київ-Харків-Довжанський, повертаючи ліворуч на перехресті, не надав перевагу автомобілю Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_1 , який рухався назустріч, внаслідок чого відбулось зіткнення, і автомобілі отримали механічні пошкодження. Дії водія ОСОБА_2 були кваліфіковані судом як порушення вимог п.п. 10.1., 16.6. ПДР та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Але провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 було закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.
За ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення ст. 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
При цьому, у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».
Крім того, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відносини у цій сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV, в редакції, яка була чинною станом на 02 листопада 2024 року (далі за текстом – Закон № 1961-ІV), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону № 1961-ІV).
Відповідно до ст. 55 Закону № 1961-ІV з метою організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням створюється єдина централізована база даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників. Оператором єдиної централізованої бази даних є МТСБУ. Користування інформаційними ресурсами єдиної централізованої бази даних є вільним і загальнодоступним, за винятком інформації, яка відповідно до законодавства є інформацією обмеженого доступу. 
Згідно з Положенням про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженим Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 09 липня 2010 року № 566, постачальниками інформації до бази даних МТСБУ є страховики - члени МТСБУ, Дирекція МТСБУ. Надання інформації страховиками - членами МТСБУ до бази даних МТСБУ про укладені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та виданий до них спецзнак здійснюється у строк не більше ніж 2 робочі дні з моменту укладання цих договорів.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем Volkswagen Vento, державний номер НОМЕР_1 , не була у належний спосіб застрахованою. Відповідачем не доведено у належний спосіб протилежне, або наявність у нього станом на 02 листопада 2024 року пільг чи інших соціальних статусів, визначені ст. 13 Закону № 1961-ІV, які б звільняли його від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-ІV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
Такі ж самі роз`яснення містяться і в п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».
Згідно зі звітом № 017/25 від 18 січня 2025 року, виконаним суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 на замовлення МТСБУ, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2 , складає 516623,44 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу – 334440,86 грн.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 
В межах страхової справи № 110768 МТСБУ було прийнято рішення про виплату на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, яка мала місце 02 листопада 2024 року, в розмірі 160000,00 грн.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
Таким чином, різниця між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу та сумою страхового відшкодування, отриманою позивачем від МТСБУ складає 174440,86 грн (334440,86 -160000,00 = 174440,86).
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. 
Однак, водієм ОСОБА_2 , як відповідачем в даній справі, не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у вчиненні ДТП. А тому у нього виникає обов`язок відшкодувати позивачу ОСОБА_1 різницю між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу та сумою виплаченого страхового відшкодування, яка складає 174440,86 грн. На підставі вище кладеного, та з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦК України, суд задовольняє вимогу позивача та стягує з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 174440,00 грн.
Що до вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї стати.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).
Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Представник позивача ОСОБА_3 в позові наголошував на тому, що позивачу ОСОБА_1 внаслідок ДТП заподіяна моральна шкода в розмірі 25000,00 грн, яка полягає у порушенні звичного ритму життя через неможливість використання свого автомобіля для робочих та сімейних потреб, та відмову відповідача добровільно сплатити компенсацію за завдану шкоду. Також представник позивача вказав, що у позивача та його сім`ї з`явився сильний стрес, викликаний пригніченим станом через значне пошкодження автомобіля внаслідок аварії та неможливістю виконання роботи та вільного пересування. 
Але належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин на час подання позову та під час розгляду справи позивачем та його представником не надано. 
Однак, внаслідок ДТП позивачу ОСОБА_1 була завдана шкода здоров`ю у виді забою грудної клітини та м`яких тканин нижніх кінцівок, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладеної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради в період з 02 листопада 2024 року по 04 листопада 2024 року, що підтверджено довідкою вказаного медичного закладу від 20 листопада 2024 року.
З урахуванням глибини та тривалості страждань потерпілого, викликаних фізичним болем внаслідок завданих травм, що швидко минули, пережитим стресом, викликаним ДТП, суд визначає розмір моральної шкоди в 2000,00 грн, бо саме таку суму суд вважає доказаною з огляду на досліджені в межах розгляду позову докази, та виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості.
На підстави викладеного вище, суд задовольняє позов частково і стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн без стягнення податків та обов`язкових платежів, що узгоджується з практикою Верховного Суду (постанова № 599/645/21 від 21 червня 2022 року).
Також, суд стягує з відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених вимог, витрати, понесені ним на оплату судового збору в розмірі 2600,93 грн (176440/199440=0,88; 1744,40 грн х 0,88 = 1535,07 грн; 1211,20 грн х 0,88 = 1065,86 грн), та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17600,00 грн (20000,00 х 0,88 = 17600,00), які документально підтверджені, та проти яких відповідачем не висловлено заперечень.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 1167, 1168, 1187, 1193 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-82, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд – 

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 174440 (Сто сімдесят чотири тисячі чотириста сорок) грн 00 коп., моральну шкоду у розмірі 2000 (Дві тисячі) грн 00 коп. без стягнення податків та обов`язкових платежів; витрати по оплаті судового збору в розмірі 2600 (Дві тисячі шістсот) грн 93 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17600 (Сімнадцять тисяч шістсот) грн 00 коп.
В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 . 

Суддя О. О. Малихін

Повне рішення складено
15 червня 2026 року.