ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

22 червня 2026 року	Справа №160/6963/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника Леня Максима Михайловича до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 про визнання про протиправним та скасування наказу про призов,-

ВСТАНОВИВ:

23.03.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 20.03.2026 року через систему “Електронний суд” позовна заява ОСОБА_1 в особі представника Леня Максима Михайловича до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 , в якій представник позивача просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №15 “Про призов військовозобов`язаних та резервiстiв на вiйськову службу пiд час мобiлiзацiї, на особливий перiод” вiд 02.01.2026 року в частині призову ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на вiйськову службу пiд час мобiлiзацiї на особливий період та направлення до військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та виключити ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . 
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що Законом України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154, Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 визначено вичерпний перелік завдань, функцій та повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, серед яких не передбачено права представникам ТЦК затримувати громадян і тим паче примусово доставляти їх до територіальних центрів комплектування. На думку представника позивача, унаслідок протиправних дій співробітників ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 був незаконно затриманий, протиправно утримувався, проти його волі у приміщенні ТЦК та СП, унаслідок чого не міг безперешкодно переміщатись та вийти, чим був незаконно позбавлений волі. Крім того, під час доставляння та утримання ОСОБА_1 йому завдавались побої з боку представників ТЦК та СП та здійснювався психологічний тиск, що супроводжувалось нецензурною лайкою та погрозами, що принижувало його гідність та честь. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_5 грубо порушено порядок та процедуру проведення призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Представник позивача стверджує, що громадяни мають обов`язок з`явитись до ТЦК та СП лише за викликом у визначеному законом порядку, тобто після вручення повістки. Разом з тим, у порушення законодавства військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_6 , будучи з закритим обличчям, 02.01.2026 року не представились, службове посвідчення не пред`являли, військові облікові документи у ОСОБА_1 не перевіряли та повістка у визначеному порядку позивачу не вручалась про виклик до ТЦК та СП, незаконно затримали та примусово доставили до ТЦК та СП. Отже відсутні будь-які правові підстави перебування та утримування ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_5 . Також, грубо порушуючи вимоги Закону та Порядку фото і відеофіксація військовослужбовцями ТЦК та СП не здійснювалась, зокрема даний факт підтверджується ненаданням ІНФОРМАЦІЯ_5 на адвокатський запит фото-відеозаписів незаконного затримання ОСОБА_1 . Крім того, не здійснення фото і відеофіксації свідчить про спробу приховати військовослужбовцями ТЦК та СП свої протиправні дії стосовно ОСОБА_1 . На думку представника позивача, у порушення п. 74-1 Порядку (постанова КМУ № 560) направлення ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не видавалось. До того ж, медичний огляд ОСОБА_1 на придатність до військової служби проведено з порушенням відповідної процедури та порядку, поверхово, формально без врахування медичних документів, які перебували за місцем його мешкання. Оскільки, ОСОБА_1 не отримував повістку або мобілізаційне розпорядження у останнього не виникало обов`язку з`явитись до ТЦК та СП, вибути до відповідного збірного пункту або військової частини, його не могло примушено до вчинення таких дій. Тому наказ начальника Iндустрiального районного у місті Днiпро НОМЕР_3 центру комплектування та соцiальної пiдтримки № 15 “Про призов вiйськовозобов`язаних та резервiстiв на вiйськову службу пiд час мобiлiзацiї, на особливий перiод вiд 02.01.2026 року, в частині призову ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на вiйськову службу пiд час мобiлiзацii є протиправним та підлягає скасуванню. У разі видання суб`єктом владних повноважень, в даному випадку начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 наказу про призов позивача на військову службу, враховуючи очевидну протиправність видання такого наказу, позивач має законне право звернутись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу в частині, яка безпосередньо стосується позивача. Порушення прав позивача відбулося внаслідок видання протиправного наказу начальником Iндустрiального районного у місті Днiпро ТЦК та СП № 15 “Про призов військовозобов`язаних та резервiстiв на вiйськову службу пiд час мобiлiзацiї, на особливий перiод вiд 02.01.2026 р., в частині призову ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на вiйськову службу пiд час мобiлiзацiї. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 2 від 02.01.2026 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини. Незаконна мобілізація може порушувати права громадян, зокрема право на свободу та право на обрання форми служби. У даному випадку проходження військової служби є безпосереднім наслідком від вказаного протиправного наказу про призов під час мобілізації.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 24.03.2026 року передана судді Пруднику С.В.
30.03.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду означену позовну заяву було залишено без руху та надано було позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовною заявою, вказавши обґрунтовані підстави для поновлення такого строку, якщо вони є, та надати суду докази поважності причин його пропуску.
В установлений Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
13.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовною заявою. Прийнято до свого провадження означену позовну заяву та відкрито провадження, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 засвідчені належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копії: наказу начальника Iндустрiального районного у місті Днiпро НОМЕР_3 центру комплектування та соцiальної пiдтримки №15 “Про призов вiйськовозобов`язаних та резервiстiв на вiйськову службу пiд час мобiлiзацiї, на особливий перiод” вiд 02.01.2026 року в частині призову ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на вiйськову службу пiд час мобiлiзацiї на особливий період та направлення до військової частини НОМЕР_1 ; довідки та висновку ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби; картки обстеження та медичного огляду за наслідками проходження медичного огляду ОСОБА_1 ; фото та відеоматеріали на яких зафіксовані дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо пред`явлення та перевірки документів ОСОБА_1 , вручення йому повісток, тощо та вчинення щодо нього інших процедур пов`язаних із здійснення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; журналу обліку відвідувачів територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який охоплює період доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 чи витяг із нього який би охоплював період; відомості про представника правоохоронного органу (його П.І.П., звання, посада, тощо), який перебував у складі групи, яка здійснила примусове доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; доказів вручення повістки ОСОБА_1 , якою він був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження медичного огляду; направлення ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затверджений Кабінетом Міністрів України від 16.05.2024 року № 560; витягу з журналу реєстрації направлень ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 за формою згідно з додатком 12 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений Кабінетом Міністрів України від 16.05.2024 року № 560; результатів аналізів та медичних досліджень, проведених ОСОБА_1 під час проходження ним медичного обстеження військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 ; усіх медичних документів, в тому числі витягів, виписок з електронної системи охорони здоров`я щодо ОСОБА_1 , які досліджувались лікарями військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 ; усіх інших медичних документів та інших доказів, які стали підставою для прийняття рішення про придатність ОСОБА_1 до військової служби, у тому числі також інформацію про діагнози, які були поставлені ОСОБА_1 під час проходження медичних обстежень кожним з лікарів військово-лікарської комісії та комісією загалом для визначення придатності до військової служби; повістки щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби; довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби; наказу або витягу з наказу командира військової частини, яким зараховано ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини. Судо також вказано, що в разі неможливості надання письмових доказів подати до суду вмотивовані та обґрунтовані пояснення (зазначити який саме документ не має можливості подати та з яких підстав). Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 та військова частина НОМЕР_1 подати суду: визначені пунктами 3, 4 частини першої статті 4 Закону України “Про виконавче провадження” та актуальні на час подання відомості щодо відомості щодо начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості щодо командира військової часини НОМЕР_1 відповідального за виконання вимог даної ухвали суду, а саме: прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові, його адресу місця проживання чи перебування, дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті). Судом зобов`язано витребувані судом докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (inbox@adm.dp.court.gov.ua; inboxdoas@adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 12.05.2026 року. Судом попереджено ІНФОРМАЦІЯ_1 та військову частину НОМЕР_1 про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
20.04.2026 року від військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з проходженням позивачем військової служби в особливий період, яка є конституційним обов`язком громадян України та здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідач наголосив, що військова частина не є суб`єктом, який приймає рішення про призов громадян, а здійснює виключно функції щодо зарахування особового складу на підставі документів, отриманих від територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та ведення відповідного обліку. У відзиві також зазначено, що наказ про зарахування позивача до списків особового складу військової частини є виконаним та породив юридичні наслідки, а тому не може бути предметом фактичного скасування шляхом покладення на військову частину обов`язків щодо звільнення позивача поза передбаченою законом процедурою. Виходячи з наведеного, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
24.04.2026 року від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про те, що доводи, викладені у відзиві військової частини НОМЕР_1 , є необґрунтованими та такими, що не спростовують заявлених позовних вимог. Представник позивача наполягає, що порушення прав позивача відбулося внаслідок видання наказу ТЦК та СП №15 від 02.01.2026 року, який є первинною підставою для його призову та подальшого направлення до військової частини. Також зазначено, що військова частина, зараховуючи позивача до списків особового складу, фактично реалізувала наслідки оскаржуваного рішення, а тому доводи про відсутність повноважень не виключають можливості захисту прав шляхом усунення наслідків незаконного призову.
28.04.2026 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив, що призов позивача на військову службу здійснено у повній відповідності до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також Указів Президента України про введення воєнного стану та оголошення загальної мобілізації. Відповідач наголосив, що позивач перебував на військовому обліку, не виконав обов`язку щодо уточнення військово-облікових даних у встановлений законом строк, у зв`язку з чим був викликаний до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої визнаний придатним до військової служби. Надалі на підставі відповідного наказу позивача було призвано на військову службу під час мобілізації та направлено до військової частини. Також зазначено, що звільнення з військової служби здійснюється виключно у порядку та з підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому вимоги про виключення позивача зі списків особового складу військової частини є передчасними та необґрунтованими.
01.05.2026 року від представника позивача Леня М.М. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про те, що доводи відповідача є необґрунтованими, такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, а також спростовуються матеріалами справи. Представник позивача зазначив, що відповідачем не доведено дотримання встановленої законом процедури призову позивача на військову службу під час мобілізації, зокрема відсутні належні докази вручення повістки, направлення на військово-лікарську комісію, належного проведення медичного огляду та дотримання гарантій прав позивача. Крім того, у відповіді на відзив наголошено, що фактичні обставини справи свідчать про істотні порушення порядку дій посадових осіб ТЦК та СП, які полягають у недотриманні вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого постановою КМУ №560, а також норм Конституції України. Також представник позивача звернув увагу, що доводи відповідача щодо “незворотності” процедури призову не можуть бути застосовані у цій справі, оскільки предметом спору є саме законність дій суб`єкта владних повноважень та дотримання процедури їх вчинення. У зв`язку з викладеним, представник позивача просив суд врахувати наведені заперечення при ухваленні рішення у справі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
11.05.2026 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду надійшло клопотання про долучення доказів, у якому відповідач просить долучити до матеріалів справи додаткові документи та відомості, зокрема інформацію з журналу відвідувачів, довідку про доставлення (супроводження) позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки із зазначенням працівника правоохоронного органу, який здійснював супроводження. Крім того, відповідач зазначає, що на виконання вимог ухвали суду ним подано окремі документи, однак значна частина витребуваних доказів не може бути надана у зв`язку з їх відсутністю або спливом строків зберігання, зокрема фото- та відеоматеріалів, матеріалів щодо вручення повісток, направлення на військово-лікарську комісію та інших первинних документів, пов`язаних із процедурою призову позивача. Також у клопотанні фактично підтверджено, що окремі відомості щодо вручення повістки та направлення позивача на військово-лікарську комісію у встановленому порядку відсутні, а відповідні журнали та реєстри не містять записів щодо позивача за спірний період.
12.05.2026 року від представника позивача Леня М.М. до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що доводи та твердження, викладені у відзиві відповідача та поданих ним додаткових поясненнях, не відповідають фактичним обставинам справи, суперечать зібраним у справі доказам та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права. Представник позивача наголосив, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів дотримання встановленої законом процедури перевірки військово-облікових документів, вручення повістки, складання акта відмови та залучення працівників Національної поліції для адміністративного затримання, що свідчить про істотне порушення порядку проведення мобілізаційних заходів. Також зазначено, що подані відповідачем документи у вигляді довідок та внутрішніх службових записів не можуть замінювати собою передбачені законом процесуальні документи, зокрема протокол адміністративного затримання, та не підтверджують законність фактичного доставлення позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Крім того, представник позивача звернув увагу суду, що сукупність встановлених обставин свідчить про порушення гарантій свободи та особистої недоторканності позивача, а також про істотні процесуальні порушення при його мобілізації, що відповідно до практики Верховного Суду та ЄСПЛ є підставою для визнання таких дій протиправними. На підставі викладеного представник позивача просить суд врахувати додаткові пояснення при ухваленні судового рішення та надати належну оцінку всім зібраним у справі доказам у їх сукупності.
22.06.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду даної справи на 30 днів.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має статус військовозобов`язаного. 
Як вказує представник позивача у поданій до суду позовній заяві, 02.01.2026 року приблизно о 14.00 годині позивач ОСОБА_1 перебував поблизу автозаправки «UPG» за адресою: АДРЕСА_1 . У цей момент поряд з ним зупинились 2 автомобілі, а саме легковий світлого кольору та мікроавтобус, з яких вискочили 6 чоловіків у військовій формі ЗСУ, які були в балаклавах з закритим обличчям (як пізніше з`ясувалось військовослужбовці ТЦК та СП). Невідомі особи у військовій формі не представились, зупинили та оточили ОСОБА_1 , після чого під тиском змусили останнього проти його волі сісти в мікроавтобус, який почав рухатись. В мікроавтобусі один із чоловіків у військовій формі запитав у ОСОБА_1 прізвище та ім`я по батькові. На що останній запитав хто вони і куди його везуть, у цей момент без будь-якої причини другий із чоловіків у військовій формі долонею наніс ОСОБА_1 1 удар по голові, у наслідок чого завдав фізичного болю. Третій чоловік у військовій формі схопив ОСОБА_1 за ноги та стягнув з сидіння на підлогу і тримав його на підлозі. Всі ці протиправні дії супроводжуватись нецензурною лайкою та погрозами побиття, чим принижувалось честь та гідність ОСОБА_1 . Після того, як останній назвав своє прізвище та ім`я йому дозволили сісти на сидіння. Після чого особи у військовій формі ЗСУ ОСОБА_1 привезли до ІНФОРМАЦІЯ_8 за адресою: АДРЕСА_2 , де він утримувався, проти його волі. Перебуваючи у приміщенні працівники ТЦК та СП під примусом здійснили фотографування ОСОБА_1 , при цьому один із військових ТЦК та СП штовхав його, чим завдавав фізичного болю. Це також супроводжувалось нецензурною лайкою, погрозами, здійснювався психологічний тиск з боку співробітників ТЦК та СП по відношенню до ОСОБА_1 . Крім того, під впливом тиску ОСОБА_1 , був змушений віддати свій мобільний телефон працівникам ТЦК та СП. Приблизно о 16.00 годині 02.01.2026 року 4 працівників ТЦК та СП у військовій формі під супроводом, повезли ОСОБА_1 та іншого цивільного чоловіка до КНП «Міська клінічна лікарня № 16» ДМР за адресою: АДРЕСА_3 , де без належного роз`яснення прав, без відповідного направлення на ВЛК, було проведено поверховий медичний огляд, без врахування медичних документів, які знаходились за місцем мешкання ОСОБА_1 . Під час проведення медичного огляду ОСОБА_1 перебував під постійним наглядом військових ТЦК та СП, у наслідок чого не міг вільно переміщатись та за бажанням покинути приміщення. Зокрема перед проходженням військово-лікарської комісії один із військових ТЦК та СП погрожував ОСОБА_1 , що у разі відмови від проходження медичного огляду, останній буде утриматись у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 до понеділка до 05.01.2026, тобто ще 2 дні. Після проведення медичного огляду ОСОБА_1 , про результати йому не повідомили та під супроводом військових ТЦК та СП було доставлено знову у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_6 , де останній проти його волі утримувався приблизно до 19:00 години, а потім відправлений для несення військової служби, як особа призвана по мобілізації. Оскільки, в діях співробітників ІНФОРМАЦІЯ_4 об`єктивно вбачаються ознаки вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146 КК України – незаконне позбавлення волі або викрадення людини та ч. 1 ст. 126 КК України – умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень 06.02.2026 року в інтересах ОСОБА_1 до Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області було спрямовано заяву про вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 17.02.2026 року у справі № 202/1265/26 за скаргою адвоката Лень М.М. в інтересах ОСОБА_4 зобов`язано Дніпровський РУП № 2 внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вказаною вище заявою від 06.02.2026 року.
За адвокатським запитом отримано інформацію ІНФОРМАЦІЯ_6 від 22.01.2026 № 225, згідно якої встановлено, що нібито під час перевірки облікових даних ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було виявлено порушення правил вiйськового облiку за ст. 210 КУпАП, а саме не уточнення вчасно облікових даних. Після чого, ОСОБА_1 для уточнення облікових даних був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_6 , де останній 02.01.2026 року був взятий на військовий облік, тобто не за місце його обліку. За висновками військово-лікарської комісії від 02.01.2025 року видано довідку, що ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби під час мобілізації.
Згідно вказаної вище відповіді від 22.01.2026 року № 225 ІНФОРМАЦІЯ_5 надіслав електронне звернення № Е4307378 від 02.01.2026 року до органів Національної поліції з метою затримання та доставляння ОСОБА_1 , тобто у той же день після незаконного його затримання та примусового доставляння до ТЦК та СП. Даний факт свідчить, про спробу відповідача 1 приховати та перекрутити дійсні обставини даної події.
Відповідно до наданої відповіді від 22.01.2026 року уповноваженими особами ТЦК та СП протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався та не виносилась постанова про притягнення до відповідальності у справах про адміністративні правопорушення за ст.ст. 210, 210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , хоча згідно до їх інформації 02.01.2026 року у останнього було виявлено порушення правил військового обліку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 надсилалося електронне звернення №E4307378 від 02.01.2026 до органів Національної поліції України з метою затримання та доставлення ОСОБА_1 .
З метою уточнення облікових даних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 протокол про вчинення правопорушення не складався, постанова про притягнення до відповідальності у справах про адміністративні правопорушення за ст.ст. 210, 210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 не виносилась.
02.01.2026 року ОСОБА_1 був взятий на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За висновками військово-лікарської комісії від 02.01.2026 року видано довідку №20260-0102-1659-3941-0 в якій зазначено, що ОСОБА_1 був визнаний придатним до військової служби під час мобілізації.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №15 Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період від 02.01.2026 року, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» (зі змінами), з набранням чинності Указу Президента України №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був призваний на військову службу під час мобілізації та направлений до військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.01.2026 року №2: 30. Відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" нижчепойменованих осіб рядового та сержантського складу, які прибули з територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для комплектування навчальних батальйонів школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , з 02 січня 2026 року зарахувати до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. 3 02 січня 2026 року вважати такими, що прийняли справи та посади і приступили до виконання службових обов`язків за посадами з визначеними посадовими окладами: 30.9. Солдата ОСОБА_1 - курсантом навчального взводу навчальної роти НОМЕР_4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, призваного ІНФОРМАЦІЯ_5 , 08.11.1986 р.н., НОМЕР_2 . Встановити оклад за посадою - 2470 грн.; Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 633% від посадового окладу та надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Зарахувати особовий склад в кількості 14 (чотирнадцять) чоловік на котлове забезпечення частини зі сніданку 03 січня 2026 року, а особовий склад в кількості 33 (тридцять три) чоловіка на котлове забезпечення частини з обіду 03 січня 2026 року. Підстава: поменні списки, мобілізаційні розпорядження, облікові документи, рапорти майора ОСОБА_5 (вх. №№230/1-3 від 02.01.2026).
Позивач, вважаючи наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №15 “Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період” вiд 02.01.2026 року в частині призову ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлення до військової частини НОМЕР_1 протиправним та безпідставним, звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що за приписами статті 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон України №3543-XII) мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Цією ж статтею Закону України №3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України», передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
Згідно ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Відповідно до частини 12 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України та центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення №402).
Відповідно до пункту 1.2 глави 1 Розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до п.2.1 глави 2 Розділу І Положення №402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Згідно пункту 3.1 глави 3 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.
Пунктом 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення №402 Постанови ВЛК при ТЦК та СП щодо військовозобов`язаних приймаються згідно з главою 20 цього розділу. Постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про придатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються довідками ВЛК (додаток 4 до цього Положення).
Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3.3 глави 3 розділу І Положення №402, скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій.
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим. У разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному (міському) ТЦК та СП на підставі його заяви громадянин направляється для проходження ВЛК при обласному (Київському та Севастопольському міських) ТЦК та СП.
Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_11 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК або у судовому порядку.
Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.
Суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що у відповідності до проведеного медичного огляду ОСОБА_6 було визнано придатним до військової служби, що підтверджується довідкою ВЛК №2025-1113-1146-4125-0 від 13.11.2025 року.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що позивач має будь-які захворювання, які виключають його придатність до військової служби та можливість її проходження.
Також, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували те, що позивач мав відстрочку від призову на військову службу, був заброньований на період мобілізації, тощо.
Згідно пункту 81 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ.
За таких обставин, з урахуванням наявності висновку ВЛК про придатність позивача до військової служби, відповідачем-1 обґрунтовано прийнято рішення про призов позивача на військову службу.
Також, суд звертає увагу на правовий висновок ВЕРХОВНОГО СУДУ викладений у постанові суду від 05.02.2025 №160/2592/23, в якому зазначено про те, що:
«…процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
57. Аналогічно проведення медичного огляду ОСОБА_1 військово-лікарською комісією в порядку, визначеному Положення №402, також не впливатиме на відновлення порушеного права позивача в контексті порушеної процедури призову позивача на військову службу, яка є, власне, предметом спору в цій справі…».
Суд зазначає, що у разі якщо позивач, який на даний час має статус військовослужбовця, вважає, що є не придатним за станом здоров`я до проходження військової служби, то відповідно має право звернутися до командира військової частини з рапортом про направлення його на ВЛК для встановлення ступеня придатності до військової служби.
Так само, у разі якщо у позивача наявні інші обставини, які виключають можливість проходження позивачем військової служби, то позивач має право звернутися до командування військової частини з відповідним рапортом, в якому викласти підстави та прохання про звільнення з військової служби.
Інші доводи учасників справи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до приписів ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника Леня Максима Михайловича до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 про визнання про протиправним та скасування наказу про призов – відмовити повністю.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник