ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5561/26 Справа № 932/5554/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач/відповідач за зустрічними позовами ОСОБА_1 ,
відповідачі/позивачі за зустрічними позовами: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору, за первісним та за зустрічним позовом, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 19 лютого 2026року, головуючий у суді першої інстанції Цитульський В.І.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2023року ОСОБА_1 подав в суд позов проти ОСОБА_2 , визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальову Євгенію Євгеніївну, який уточнив 06 листопада 2023року, в якому остаточно вимагав визнати за ним право власності на частину квартири АДРЕСА_1 та на частину земельної ділянки площею 0,25га кадастровий номер 1223284500:02:052:0051, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Існування таких вимог ОСОБА_1 пов`язував з тим, що після смерті його дружини ОСОБА_4 відкрилась спадщина на квартиру та земельну ділянку, яку він прийняв шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та мати померлої - ОСОБА_2 , частки яких у праві на спадщину є рівними. 20 квітня 2023року нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів на спадкове майно. Правовстановлюючі документи на спадкове майно він нотаріусу не надав, оскільки вони знаходяться у ОСОБА_2 та остання відмовила йому у наданні цих документів., що порушує права позивача на спадщину.
29 вересня 2023року ОСОБА_2 подала зустрічний позов проти ОСОБА_1 , визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальову Є.Є., в якому вимагала встановити факт постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у період з 01 грудня 2015року по 01 вересня 2017року за адресою: АДРЕСА_3 , та стягнути з останнього на її користь грошову компенсацію за частину ринкової вартості автомобіля Citroen C-Elysse, державний номерний знак НОМЕР_1 , в сумі 130 699,10грн в якості компенсації за належну частину спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4 . 
Існування таких вимог ОСОБА_2 пов`язувала з тим, що її дочка ОСОБА_4 та ОСОБА_1 почали проживати разом як подружжя задовго до реєстрації між ними 02 вересня 2017року шлюбу, а саме з кінця 2015року проживали у квартирі дочки, мали стосунки притаманні подружжю, вели спільний побут, мали спільний бюджет. Під час перебування у таких стосунках у квітні 2017року за спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було придбано автомобіль Citroen C-Elysse, який був зареєстрований за ОСОБА_1 . За таких обставин половина цього автомобіля належить померлій ОСОБА_4 та підлягає розподілу між спадкоємцями, у зв`язку з чим вважала за можливе автомобіль залишити у володінні ОСОБА_1 , а на корсть ОСОБА_2 стягнути 1/2 частину ринкової вартості автомобіля як компенсацію належного їй права на автомобіль в порядку спадкування за законом після смерті дочки. 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Є.Є. про встановлення факту, що має юридичне значення, стягнення коштів в якості відшкодування за належну частину спадщини та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Є.Є. про визнання права власності по спадщині за законом. 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3 .
13 березня 2024року ОСОБА_3 подав зустрічний позов проти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в якому вимагав визнати за ним право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , 
Існування таких вимог ОСОБА_3 пов`язувала з тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 з 16 лютого 2001року по 18 березня 2005року, під час якого, а саме 18 березня 2005року, ними за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу була придбана вищевказана квартира, яка є спільним майном подружжя, а відтак йому належить право на частину цієї квартири.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2025року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Є.Є. про визнання права власності по спадщині за законом, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Є.Є. про встановлення факту, що має юридичне значення, стягнення коштів в якості відшкодування за належну частину спадщини.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 19 лютого 2026року зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено повністю та визнано за ОСОБА_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 . Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково та суд вирішив визнати за ОСОБА_1 право власності на: частину квартири АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки із кадастром номером 1223284500:02:052:0051, площею 0,25га по АДРЕСА_2 . В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 , відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, стягнення коштів в якості відшкодування за належну частину спільного майна, відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була придбана та зареєстрована за ОСОБА_4 під час її перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , ця квартира є їх спільною сумісною власністю подружжя, а тому наявні підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на частину квартири. Доводи про пропуск строку позовної давності для звернення до суду з таким позовом суд вважав помилковими.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказував, що спадкоємцями майна ОСОБА_4 є її мати ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_1 , до спадкового майна після смерті ОСОБА_4 увійшла 1/2 частина спірної квартири та спірна земельна ділянка, а тому, вважав, що ОСОБА_1 має право на визнання за ним права власності на частину квартири та частину земельної ділянки. При цьому, належним відповідачем за таким позовом є ОСОБА_2 , яка не надала нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове майно.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та факту придбання ними автомобіля за спільні кошти не надано об`єктивних та беззаперечних доказів. Суд зазначав, що фотознімки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на фоні автомобіля, розмір їх доходів не свідчать про спільне проживання однією сім`єю та спільне придбання майна, а показання свідків щодо факту їх спільного проживання у 2015-2016 роках є суперечливими.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
13 березня 2026року ОСОБА_2 , через представника ОСОБА_6 , подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи "Електронний суд" апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 19 лютого 2026року.
В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та просила про ухвалення нового рішення в цій частині про задоволення її зустрічного позову в повному обсязі.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині заявниця пов`язувала з тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не враховано, що факт проживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу підтверджується самим фактом придбання автомобіля, що стало можливим виключно за рахунок коштів ОСОБА_4 , яка працювала, отримувала значний дохід та пенсію за вислугу років, в той час як у ОСОБА_1 був відсутній дохід, достатній для самостійного придбання автомобіля.
Стверджувала, що цей факт підтверджують сумісні фотографії ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з автомобілем у день його придбання та пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтвердили, що подружні стосунки розпочались з 2015року, у 2016році позивач за первісним позовом та померла проживали разом як подружжя і вже в подальшому у 2017році разом придбали автомобіль.
Вважала, що наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності надають можливість встановити в судовому порядку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дійсно проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 грудня 2015року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначала, що половина автомобіля належить померлій дочці скаржниці та в силу частини першої статті 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) входить до складу спадщини і підлягає розподілу між спадкоємцями.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач/відповідач за зустрічними позовами ОСОБА_1 заперечив проти апеляційної скарги, заявляв, що обставини якими скаржниця обґрунтовувала свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
18 березня 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду було витребувано з Шевченківського районного суду міста Дніпра цивільну справу №932/5554/23.
26 березня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
20 квітня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду призначено справу до апеляційного розгляду на 1550год 26 травня 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа та отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2001року по 18 березня 2005року /копія свідоцтва про одруження том І а.с.155, копія свідоцтва про розірвання шлюбу том І а.с.103, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 05 жовтня 2022року том І а.с.106/.
Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18 грудня 2003року / том І а.с.83/, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 /інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 травня 2023року том І а.с.11/.
Крім того, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 жовтня 2013року / том І а.с.85/ ОСОБА_4 на праві власності належала земельна ділянка кадастровий номер 1223284500:02:052:0051, площею 0,25га по АДРЕСА_2 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) /копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 жовтня 2013року том І а.с.84, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 травня 2023року том І а.с.38/.
02 вересня 2017року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 /копія свідоцтва про шлюб том І а.с.5/.
Згідно з довідкою від 15 лютого 2022року, ОСОБА_4 працювала на посаді професора кафедри кримінально-правових дисциплін Навчально-наукового інституту права та інноваційної освіти Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ / том І а.с.261/. 
У відповіді на запит від 12 листопада 2025року зазначено, що згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, доходи ОСОБА_1 за період з грудня 2015року по вересень 2017року становили в середньому близько 6000,00грн за квартал, а доходи ОСОБА_4 за 2015рік 116 101,23грн, за 2016рік 167 441,73грн, за 1, 2, 3 квартал 2017року - 120 429,03грн / том ІІ а.с.83-84/.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла /свідоцтво про смерть том І а.с.14/.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне їй майно.
20 квітня 2022року ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_4 (що підтверджується повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу від 20 квітня 2022року том І а.с.73-76) звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Є.Є. з заявою про прийняття спадщини після смерті дочки / том І а.с.69/, у зв`язку з чим нотаріусом заведено спадкову справу до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 №10/2022, копія якої міститься в матеріалах справи / том І а.с.67-117/. 
19 вересня 2022року з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини до нотаріуса звернувся також ОСОБА_1 / том І а.с.98/.
05 жовтня 2022року до нотаріуса звернувся ОСОБА_9 з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частину спільного із ОСОБА_4 майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 19 квітня 2023року подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4 на все майно, яке входить до спадкової маси / том І а.с.112/. 
Проте, постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Є.Є. від 20 квітня 2023року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_4 , на частку квартири та земельної ділянки з підстав ненадання правовстановлюючих документів на зазначене спадкове майно / том І а.с.16/.
Згідно з відповіддю Територіального сервісного центру МВС №1242 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 10 травня 2022року за ОСОБА_1 28 квітня 2017року зареєстровано право власності на автомобіль Citroen C-Elysee, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 / том І зв. бік а.с.262/.
Згідно з Висновком судового експерта-автотоварознавця по визначенню середньоринкової вартості КТЗ від 01 вересня 2023року середньоринкова вартість автомобіля Citroen C-Elysee, 2016 року випуску, з об`ємом двигуна 1.2і , обладнаного автоматичною КП, становить 261 398,20грн / том І а.с.274-275/.
ОСОБА_2 надала суду фотознімки автомобіля Citroen з номерними знаками тимчасової реєстрації, на яких, як визнавали сторони під час розгляду справи, зображені окремо ОСОБА_4 та ОСОБА_1 / том І а.с.257-258/.
Судом першої інстанції під час розгляду справи в судовому засіданні були допитані свідки.
Свідок ОСОБА_7 надала суду показання, що спірну квартиру куплено подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Стосунки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 почалися у 2015році, в 2016році вони почали спільно проживати, спільно купили автомобіль.
Свідок ОСОБА_8 повідомила, що спірну квартиру куплено подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Свідок також пояснила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 почали спільно проживати у 2015році, спочатку ОСОБА_1 приїжджав на автомобілі «Славута», а в 2017році ОСОБА_4 та ОСОБА_1 купили новий автомобіль.
Свідок ОСОБА_10 зазначила, що новий чоловік у ОСОБА_4 з`явився у 2016році, спочатку приїжджав рідко, а спільне проживання почалося після одруження, осінню 2017року.
Свідок ОСОБА_11 надала показання, що ОСОБА_1 проживав окремо від ОСОБА_4 та переїхав до неї восени 2017року.
Свідок ОСОБА_12 повідомив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 почали разом проживати після їхнього одруження.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
У даній справі скаржник в апеляційному порядку заперечила висновки суду в частині відмови у задоволенні вимог зустрічного позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та стягнення коштів в якості відшкодування за належну частину спільного майна - тож з огляду на те, що не були оскаржені висновки суду щодо решти вимог позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_3 , такі висновки суду не можуть бути предметом перевірки суду в апеляційному порядку.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що надані докази не підтверджують факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 грудня 2015року по 01 вересня 2017року, також на думку суду не підтверджено того, що придбання автомобіля було здійснене за спільні кошти. 
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, так як судом першої інстанції при ухваленні рішення в оскаржуваній частині додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи надано позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 достатньо належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту проживання її дочки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 у період з 01 грудня 2015року по 01 вересня 2017року та придбання ними в цей період за спільні кошти автомобіля Citroen C-Elysee.
Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України.
Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків (зокрема права спільної сумісної власності на майно).
У постанові від 03 липня 2019року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивача самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Тож предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Щоб встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні цьому поняттю. Тобто, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство - це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти, мають певні права та обов`язки, тобто передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_2 не доведено належними та достатніми доказами факт проживання ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 у період з 01 грудня 2015року по 01 вересня 2017року та придбання ними в цей період за спільні кошти автомобіля Citroen C-Elysee.
Так, ОСОБА_2 взагалі не надала суду документальних доказів на підтвердження проживання ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 у вищевказаний період. Позовні вимоги в цій частині ОСОБА_2 обґрунтовувала виключно показаннями свідків та світлинами, на яких зображені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 біля автомобіля Citroen. 
Водночас, показання свідків не є достатніми доказами для достовірного підтвердження реальності сімейних відносин між спадкодавцем та ОСОБА_1 у зазначений в зустрічному позові період.
Колегія суддів виходить з того, що показання свідків та спільні світлини самі по собі не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, що узгоджується також з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 19 березня 2024року по справі №686/11100/22.
Надані докази у своїй сукупності з показаннями свідків однозначно не підтверджують в повній мірі ознак, властивих для проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у зазначений в зустрічному позові період.
З наданих доказів ніщо не вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мали спільний бюджет, спільне харчування, збирали чи витрачали кошти на спільні потреби, спільно дбали про благоустрій житла тощо.
Також, надані докази не підтверджують придбання у квітні 2017року автомобіля Citroen C-Elysee, який було зареєстровано за ОСОБА_1 , саме за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Світлини, на яких зображені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 біля автомобіля Citroen, не підтверджують ні проживання цих осіб однією сім`єю в момент придбання цього автомобіля, ні його придбання за спільні кошти. 
Належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що спадкодавець та ОСОБА_1 у період з 01 грудня 2015року по 01 вересня 2017року були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, ОСОБА_2 суду не надала.
Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). 
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). 
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
При цьому, не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.
З наданих доказів ніщо достеменно не вказує на те, що з спадкодавець та ОСОБА_1 у зазначений в зустрічному позові період спільно проживали, мали спільний бюджет, спільне харчування, збирали чи витрачали кошти на спільні потреби тощо.
Тож, суд першої інстанції надав правильну оцінку доказам ОСОБА_2 .
Обставин, які засвідчують реальність проживання вищевказаних осіб саме однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 грудня 2015року по 01 вересня 2017року не встановлено.
З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що надані суду докази не підтверджують факт, який у своїй зустрічній позовній заяви просила встановити ОСОБА_2 .
Надані докази у своїй сукупності однозначно не підтверджують в повній мірі як ознак, властивих для проживання однією сім`єю, так і періоду проживання однією сім`єю - у період з 01 грудня 2015року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Факт укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 шлюбу 02 вересня 2017року також не є доказом їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 грудня 2015року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Щодо відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про доходи ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за період з грудня 2015року по вересень 2017року слід зазначити, що доходи ОСОБА_4 в цей період дійсно були значно вищими за доходи ОСОБА_1 , проте вказана обставина жодним чином не свідчить, що у квітні 2017року спірний автомобіль Citroen був придбаний ОСОБА_1 за спільні кошти з ОСОБА_4 .
Взаємний зв`язок доказів в їх сукупності вказують на їх недостатність для вирішення питання встановлення факту, про встановлення якого у своєму зустрічному позові просила ОСОБА_2 .
На підставі доказів, поданих ОСОБА_2 , суд першої інстанції, врахувавши наведені норми матеріального права, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що вимоги про встановлення факту проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 грудня 2015року по 01 вересня 2017року та придбання ними в цей період за спільні кошти автомобіля Citroen C-Elysee задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.
Оскільки позовні вимоги про стягнення компенсації за належну частину спільного майна в порядку спадкування за законом є похідними від позовних вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 грудня 2015року по 01 вересня 2017року та беручи до уваги, що у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 обґрунтовано відмовлено, то суд першої інстанції правильно виснував, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 компенсації за належну ОСОБА_4 частку у спільному майні в порядку спадкування за законом задоволенню також не підлягають. 
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом фактичних обставин справи та висновків, які викладені в оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до незгоди скаржника з висновками суду і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які вона не змогла повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення в оскаржуваній частині, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивачка за зустрічним позовом надала пояснення та докази щодо обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи зустрічну позовну заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, та стягнення коштів в якості відшкодування за належну частину спільного майна в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 294, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 . 
Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 19 лютого 2026року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 травня 2026року.

Судді: